ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/3300/23
Провадження № 22-ц/821/59/24
категорія: 301030400

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гейка Василя Анатолійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, у складі головуючого судді Гудзенко В. Л.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 , відповідно до розписки від 18 січня 2021 року придбав автомобіль DAF, модель ТЕ 47, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На даний час транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2002 року випуску, та причепом-самоскидом, моделі MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , заволодів відповідач ОСОБА_2 , якому він надав вказаний транспортний засіб з причепом у тимчасове користування.

Зазначає, що на прохання позивача повернути автомобіль з причепом відповідач не реагує, автомобіль не повертає, погрожує пошкоджувати транспортний засіб.

Відповідач використовує транспортний засіб без дозволу. Крім того, останній притягався до адміністративної відповідальності постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2021 та його визнано винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача, а підтвердженням того, що автомобіль перебував у його користуванні є розписка.

З метою повернення позивачеві транспортного засобу, він звертався до Сектору поліцейської діяльності № 3 (смт. Новоархангельськ) ГРВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про те, що відповідач в добровільному порядку не повертає належний позивачеві автомобіль.

За результатом розгляду керівником органу досудового розслідування 17.03.2023 матеріалів, зібраних поліцейськими з РПП СПД № 3 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області за зверненням ОСОБА_1 підстав для внесення відомостей за даним фактом до ЄРДР не встановлено. В подальшому вирішити дане питання, а саме повернення транспортного засобу можливе лише в судовому порядку.

Просив суд витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 належний йому автомобіль DAF, модель ТЕ 47, номер державної реєстрації НОМЕР_3 та причіп-самоскид Е, модель MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 , в належному технічно-справному стані, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до замка запалення до вищевказаного транспортного засобу, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння транспортний засіб, а саме: причіп-самоскид Е, модель MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_5 ), та вирішено передати власнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині витребування у ОСОБА_2 з незаконного володіння транспортного засобу - причіпа-самоскида Е, модель MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, н.з. НОМЕР_2 , оскільки у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на автомобіль DAF TE 47, сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Щодо вимоги позивача, а саме в частині передання йому транспортного засобу в належному технічно-справному стані, судом зазначено про відсутність можливості надати правову оцінку зазначеній вимозі, оскільки позивачем не надано на обґрунтування зазначеної вимоги належних та допустимих доказів щодо незаконного заволодіння відповідачем технічно справним транспортним засобом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_2 адвокат Гейко В. А., вважаючи оскаржуване рішення незаконним через його необґрунтованість, а також через неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання судом належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року та прийняти постанову про відмову в задоволенні даного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду судом даної справи у провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області розглядається справа № 394/450/22, 2/394/12/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності зі спільного майна подружжя.

Право власності на майно напівпричіп-самоскид, модель MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, н.з. НОМЕР_2 , автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 є предметом розгляду вказаної справи.

Вважає, що оскільки право власності на вказане майно оспорюється в судовому порядку, то представником відповідача адвокатом Гейко В. А. 25.072023 в порядку ст. 251 ЦПК України подано клопотання про зупинення провадження у цивільній справі № 705/3300/23, 2/705/1818/23 до вирішення цивільної справи № 394/450/22, 2/394/12/23.

Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що ОСОБА_2 не може бути відповідачем у даній судовій справі, оскільки є третьою стороною, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Мельник О. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року без змін. При цьому відзив містить мотиви аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Крім того, зазначено, що предметом позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка розглядається Новоархангельським районним судом Кіровоградської області є поділ майна подружжя, а не визнання права власності на транспортні засоби, що правомірно було враховано місцевим судом при розгляді клопотання щодо зупинення провадження у даній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно розписки від 18.01.2021, ОСОБА_1 , взяв у користування з подальшим викупом автомобіль DAF, модель ТЕ 47, сідловий тягач-Е, рам. № НОМЕР_6 , колір синій у ОСОБА_3 з виплатою у розмірі 240000 грн до закінчення 2022 року (а.с. 10).

Відповідно до повідомленням Територіального сервісного центру МВС №3544 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області № 31/11/2544-887 від 28 жовтня 2022 року та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є власником транспортного засобу EUROTRAILER MFG, державний номерний знак НОМЕР_2 з 22.11.2013 (а.с. 11).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , власником транспортного засобу DAF TE 47, сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_3 (а.с. 14).

У зверненні до Сектору поліцейської діяльності № 3 ГРВП ГУНП в Кіровоградській області від 17.03.2023 ОСОБА_1 зазначив, що 12.04.2023 ним було здійснено дзвінок на 102 стосовно самовільного заволодіння ОСОБА_2 його майном, а саме: автомобілем DAF, синій колір, напівпричіпом EUROTRAILER MFG, державний номерний знак НОМЕР_2 . Зазначав, що при затриманні в себе спірного майна ОСОБА_2 пообіцяв відвести зерно, так як автомобіль був завантажений зерном, і повернути автомобіль, чого не зробив (а.с. 20-21).

Відповідно до довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_1 , від 22.03.2023 встановлено, що заявник придбав спільно із сином ОСОБА_5 транспортний засіб DAF, державний номерний знак НОМЕР_3 та трейлер самоскидний, державний номерний знак НОМЕР_2 . В подальшому у вказаних осіб виникли неприязні стосунки та постійно вирішують кому насправді належить даний транспортний засіб. Тож гр. ОСОБА_1 повідомив до поліції з метою фіксації та інформування даного факту, щоб в подальшому звернутися до суду з метою розподілу майна. В телефонному режимі ОСОБА_2 пояснив, що дійсно наразі транспортний засіб знаходиться в м. Умань та вище вказане авто було придбано за спільні грошові кошти разом з батьком ОСОБА_1 .

Роз`яснено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР за даним фактом не встановлено та рекомендовано в подальшому вирішити питання лише в судовому порядку, з посиланням на те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини (а.с. 19, 22).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Гейка В. А., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд витребувати у відповідача майно на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України та посилався на те, що він, будучи власником вищевказаного транспортного засобу та причепу, віддав їх у тимчасове користування відповідача ОСОБА_2 разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, однак відповідач відмовляється повернути відповідне майно.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Частина 1 ст. 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Указане тлумачення ч. 1 ст. 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі також було висловлено Верховним Судом: у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20), у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23), у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 18.01.2021, ОСОБА_1 , взяв у користування з подальшим викупом автомобіль DAF, модель ТЕ 47, сідловий тягач-Е, рам. № НОМЕР_6 , колір синій у ОСОБА_3 з виплатою у розмірі 240000 грн до закінчення 2022 року.

Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру МВС №3544 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області № 31/11/2544-887 від 28 жовтня 2022 року та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є власником транспортного засобу EUROTRAILER MFG, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , власником транспортного засобу DAF TE 47, сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_3 .

Як на доказ перебування вказаного майна у відповідача станом на час розгляду справи посилається на довідку про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_1 від 22.03.2023, де зазначено, що в телефонному режимі ОСОБА_2 вказав на перебування транспортного засобу у м. Умань.

Вказані обставини підтверджені ОСОБА_1 і під час розгляду справи.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які підтверджують, що автомобіль DAF TE 47, сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_3 на час звернення позивача до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , дійсно належить йому на праві власності.

Разом з тим, причіп-самоскид Е, модель MFG, марки EUROTRAILER, синього кольору, н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_5 ), власником якого є позивач по справі, вибув з володіння ОСОБА_1 з його волі, що не спростовано відповідними доказами, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із вимогою повернути його майно матеріали справи також не містять, що є підставою для висновку про виключення можливості витребування майна шляхом віндикації, на підставі ст. 388 ЦК України.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що майно не є таким, що вибуло з володіння ОСОБА_1 поза його волею, колегія суддів дійшла висновку про неможливість витребування автомобіля від добросовісного набувача.

Доводи скаржника щодо необхідності зупинення розгляду даної справи до вирішення справи № 394/450/22, 2/394/12/23 не заслуговують на увагу, адже судом першої інстанції вірно зазначено, що адвокатом Гейко В. А., яким подано клопотання про зупинення провадження у справі, не обґрунтовано яким чином вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності зі спільного майна подружжя, яка розглядається Новоархангельським районним судом Кіровоградської області може вплинути на права чи інтереси відповідача ОСОБА_2 , чи ускладнити виконання рішення суду, ухваленого у даній справі.

Крім того, предметом спору у справі № 394/450/22, 2/394/12/23 є поділ майна подружжя, а не оспорення права власності на відповідне майно.

Доводи скаржника, що він є неналежним відповідачем, оскільки спірне майно перебуває у ОСОБА_1 не підтверджені жодними доказами.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч 1., ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, а рішення суду скасовано з відмовою в задоволенні позову, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1609,50 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гейка Василя Анатолійовича задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1609,50 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко