Провадження № 2/201/647/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Турбаївській М.В.

за участі представника позивача Якимчук В.І.

представника позивача Портної І.В.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою заяви Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 27.05.2020 на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка опинилася в складних життєвих обставинах. Батьками дитини є - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач. Позивачем зазначено, що дитина ОСОБА_4 проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Співробітниками управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР був здійснений вихід за місцем проживання дитини та з`ясовано, що в помешканні брудно, речі розкидані, відсутні продукти харчування. Від утримання доньки відповідач ухиляється, участі у вихованні не приймає. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000 грн. щомісячно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав повідомив суду, що відновив електропостачання до квартири, закінчує оформлення спадщини, регулярно спілкується з донькою.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що з 27.05.2020 на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка опинилася в складних життєвих обставинах.

Батьками дитини є - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач.

Позивачем зазначено, що дитина ОСОБА_4 проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

31.08.2023 працівниками управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради та СЮП ВП ДРУП ГУНП ОСОБА_4 була доставлена з адреси: АДРЕСА_1 до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №6».

Разом з цим суд критично оцінює доводи позивача викладені у позові, оскільки відповідачем надано докази про відновлення електропостачання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про намагання батька забезпечити належні умови проживання.

Крім того, з наданих доказів, щодо оформлення спадкового майна вбачається, що відповідач знаходиться на завершальній стадії оформлення спадщини, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалось представником позивача.

Також, з листа КЗ СЗ «ЦСПДС» «Довіра» ДМР від 17.04.2024 вбачається, що ОСОБА_4 спілкується з батьком, який телефонує їй 2-3 рази на місяць та майже кожен день підтримує зв`язок в вайбері шляхом переписки, висилав донці 3 посилки із солодощами під час перебування дитини у закладі. Зі слів ОСОБА_4 , вона хоче повернутися до батька, тому що їй було в сім`ї комфортно.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З матеріалів справи та у судовому засіданні судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, він їх виконує, проте в межах свого матеріального становища, крім того слід врахувати, що дитина бажає мешкати разом із батьком та хоче повернутись до їх місця мешкання.

Європейський суд з прав дитини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006р. наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Слід також врахувати, що відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, судом встановлена відсутність свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, поведінка відповідача не свідчить про наявність кожного окремо і усіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

В постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 631/2406/15-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Враховуючи недоведеність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166 СК України, п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.В. Батманова