Справа № 202/2508/24
Провадження № 2/202/2978/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Жупій А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Онікс» та ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, третя особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника за ордером адвоката Олійник В.В. звернулась до суду із позовною заявою до приватного підприємства «Онікс», ОСОБА_2 , третя особа Індустріальнийм відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту майна, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власницею частини квартири АДРЕСА_1 . Другим власником частини квартири був її чоловік ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак нотаріусом повідомлено про те, що наявні обтяження № 4919835 від 07.05.2007 та № 9088893 від 24.09.2009. На заяву про скасування арешту, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі повідомив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться записи про обтяження: 1) запис про обтяження № 4919835 від 07 травня 2007 року на квартиру АДРЕСА_1 на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби № б/н від 03 липня 2000 року. 2) запис про обтяження № 9088893 від 24 вересня 2009 року на частину квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № B/13/49 від 24 вересня 2009 року, винесена головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжа О.В. Перевіркою відомостей, що містяться в АСВП міститься інформація лише по обтяженню № 9088893, а саме: в Індустріальному ВДВС у м. Дніпрі в період з 27.05.2005 року по 30.10.2010 року на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження N?10867033 з примусового виконання виконавчого напису N?210 від 27.04.2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Гамаль I.М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу у загальному розмірі 55000,00 грн., яке в свою чергу завершено 30.09.2010 року відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Більш детальну інформацію та копію виконавчого провадження не має можливості, оскільки виконавче провадження знищено на підставі розділу ХІ п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017р. Наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_3 перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке вона успадкувала після смерті чоловіка, у зв`язку з чим вона звернулася до суду.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористалися.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяву в якій просили розглянути справу без їх участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову належним чином повідомлена про відкриття провадження, дату та час розгляду справи, проте в судове засідання не прибула, своїм правом подати відповідні письмові заперечення не скористалася.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1994 ОСОБА_3 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2009 року у справі № 2-1806/09 визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; виключено з акту опису та арешту майна серії АА № 418116 від 06.07.2006 року частину квартири АДРЕСА_1 ; звільнено з під арешту частину квартири АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , однак нотаріусом було повідомлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться записи про обтяження.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як вбачається з вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У силу вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У судовому засіданні встановлено та не спростовано іншими учасниками справи, що позивачка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, якому на праві власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що після повідомлення нотаріуса про наявність арештів, ОСОБА_1 звернулась до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна та згідно листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 842 від 04 січня 2024 року їй повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться записи про обтяження:

1) запис про обтяження № 4919835 від 07 травня 2007 року на квартиру АДРЕСА_1 на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби № б/н від 03 липня 2000 року.

2) запис про обтяження № 9088893 від 24 вересня 2009 року на частину квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження N?B/13/49 від 24 вересня 2009 року, винесена головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжа О.В.

Перевіркою відомостей, що містяться в АСВП міститься інформація лише по обтяженню № 9088893 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № B/13/49 від 24 вересня 2009 року, винесена головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжа О.В., а саме: в Індустріальному ВДВС у м. Дніпрі в період з 27.05.2005 року по 30.10.2010 року на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 10867033 з примусового виконання виконавчого напису № 210 від 27.04.2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Гамаль I.М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу у загальному розмірі 55000,00 грн., яке в свою чергу завершено 30.09.2010 року відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію та копію виконавчого провадження не має можливості, оскільки виконавче провадження знищено на підставі розділу ХІ п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017р., наказ N?1829/5.

Таким чином, права позивачки порушені, оскільки остання не може оформити спадкових прав після смерті свого чоловіка, зокрема отримати свідоцтво про право на спадщину на належну померлому квартиру, у зв`язку з наявністю вищевказаних арештів.

Разом з тим, існування на даний час підстав для таких обтяжень судом не встановлено.

Так, не встановлено в рамках якого виконавчого провадження накладено обтяження № 4919835 від 07 травня 2007, інформація про те, на підставі яких виконавчих документів накладено арешт на вищевказаної квартири, відсутня, що підтверджується матеріалами справи.

В той же час, обтяження № 9088893 накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № B/13/49 від 24 вересня 2009 року в рамках виконавчого провадження, яке завершено 30.09.2010 року відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та вже знищене.

Відтак, існування на даний час обтяження у виді накладення арешту на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_3 порушує спадкові права позивача як спадкоємця щодо оформлення свої спадкових прав.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Встановлено, що позивачка зверталася із заявою про зняття арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, однак виконавчою службою відмовлено у знятті такого обтяження.

Аналізуючи вищенаведене, зокрема те, що судом не встановлено в рамках якого виконавчого провадження накладено обтяження № 4919835 від 07 травня 2007, а обтяження № 9088893 накладено в рамках виконавчого провадження, яке завершено 30.09.2010 року відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та вже знищене, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, свідчить про наявність невиправданого втручання у право ОСОБА_1 на оформлення спадкових прав після смерті свого чоловіка та відповідно на мирне володіння нерухомим майном.

Виходячи з вищевикладеного, на час розгляду справи за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно спадкодавця, порушується право власності спадкоємця, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 89, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ), накладений на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби № б/н від 03 липня 2000 року, реєстраційний номер обтяження № 4919835 від 07 травня 2007 року та арешт з частини квартири АДРЕСА_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № B/13/49 від 24 вересня 2009 року, винесеної головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжа О.., реєстраційний номер обтяження № 9088893 від 24 вересня 2009 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Маринін