КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/874/23
Провадження № 2/488/269/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25.09.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 127 641,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року по справі № 488/1980/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 22 жовтня 2011 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 268.

За час шлюбу із відповідачем у них народилась спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 січня 2014 року Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по справі № 488/5721/2013-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.11.2013 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 06 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 41891419 з виконання вищевказаного виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 23.01.2014 року по справі № 488/5721/2013-ц.

Позивач вказала, що за весь час з моменту розлучення відповідач не бажає сумлінно виконувати свої обов`язки, як батько та сплачувати аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_5 з огляду на що станом на 31 березня 2023 року розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 127 641,32 грн.

Зазначила, що загальна сума пені за несплату ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 становить:

- за 2023 рік = (3595,50 грн.*1%*59 днів) + (3595,50 грн.*1%*31 днів) + (3595,50 грн.*1%*10 днів) = 3595,49 гривень;

- за 2022 рік = (2095,50грн.*1%*424 дня) + (2095,50грн.*1%*396 днів) + (95,50грн.*1%*365 днів) + (1595,50грн.*1%*304 дня) + (3595,50грн.*1%*274 дня) + (3595,50грн.*1%*243 дня) + (3595,50грн.*1%*213 днів) + (3595,50грн.*1%*182 дня) + (3595,50грн.*1%*152 дня) + (3595,50грн.*1%*121 день) + (3595,50грн.*1%*91 день) = 68 260,55 грн.;

- за 2021 рік = (1197,50грн.*1%*820 днів) + (1197,50грн.*1%*789 днів) + (1197,50грн.*1%*761 день) + (1197,50 грн.*1%*730 днів) + (1197,50 грн.*1%*699 днів) + (1197,50 грн.*1%*669 днів) + (1255 грн.*1%*639 днів) + (1255 грн.*1%*608 днів) + (3398грн.*1%*547 днів) + (3392 грн.*1%*517 днів) + (4603,50 грн.*1%*486 днів) = 127 673,20 грн.

Однак, враховуючи вимоги ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, який станом на березень 2023 року в загальній сумі становить 127 641,32 грн., а тому просила стягнути з відповідача пеню розмір якої дорівнює 127 641,32 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2023 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мілюченко В.А. позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначила, що ОСОБА_2 працював та з нього стягували аліменти на утримання дитини, при сплати аліментів виникла заборгованість, але він намагався зменшити заборгованість по сплаті аліментів.

Вказала, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 має заборгованість, яку на теперішній час не може сплатити по незалежним від нього обставинам, оскільки з серпня 2016 року відбуває покарання у виправній колонії російської федерації. Зазначила, що оскільки відповідач не має змоги з об`єктивних причин сплачувати аліменти на утримання дитини, від його імені сплачують аліменти його близькі родичі. Тому вважала, що провини у несвоєчасній сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 відповідач не має, а тому з відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

В судове засідання призначене на 05.09.2024 р. сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Павленко Н.М. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мілюченко В.А. надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала частково в межах суми 1 589,74 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу у відстуності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (стаття 197 Сімейного кодексу України).

Згідно з ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2011 р. до 02.06.2014 року, що підтверджується копіює рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.05.2014 р. по справі № 488/1980/14-ц.

Від даного шлюбу сторони по справі мають дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.05.2012 р.

На підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.01.2014 р. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 (нині ОСОБА_6 ) стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.11.2013 р. і до повнолітня дитини.

Виконавчий лист по справі № 488/5721/2013-ц про стягнення з ОСОБА_2 аліментів перебуває на примусовому виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № 41891419.

З долученої позивачем до позовної заяви копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 488/5721/2013-ц вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , 2012 р.н., станом на 31.03.2023 р. становить 127 641,32 грн.

З долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 488/5721/2013-ц вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , 2012 р.н., станом на 30.09.2023 р. становить 97 090,23 грн.

Крім того, з долученого під час розгляду цивільної справи представником позивача розрахунку заборгованості за сплати аліментів ОСОБА_2 , обрахованим головним державним виконавцем станом на 14.08.2024 р. з урахуванням довідки про доходи боржника за період з липня 2018 по липень 2023 року, вбачається, що борг по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 становить 121 045,16 грн.

Заборгованість по аліментах ОСОБА_2 сторонами не оскаржена.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності додаткових втрат недобросовісного боржника, майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина перша статті 196 СК України).

Як зазначено у ч.1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку із цим на неї покладено тягар доказування протилежного.

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18).

Судовим розглядом встановлено, що 25 серпня 2016 року вироком Дорогомиловського районного суду міста Москви ОСОБА_2 засуджений за частиною 3 статті 30, пункту «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу російської федерації, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних у великих розмірах, до 10 років 6 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму: строк покарання ухвалено рахувати з 25 серпня 2016 року.

02.10.2018 року Постановою Президіуму Московського міського суду Ржевицькому С.В. був змінений вирок Дорогомиловського районного суду міста Москви від 25.08.2016 року та апеляційна ухвала судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду від 25.10.2016 року, та пом`якшено призначене покарання по ч. З ст. 30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ до 9 років позбавлення воли з відбуванням покарання у виправної колонії суворого режиму.

Крім того, ОСОБА_2 є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000100 від 25.03.2016 та йому встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми (рішення Мінсоцполітики від 14.09.2017 № 18249/42-17/38), що підтверджується листом Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві від 12.10.2017 р. № 15381/125/23/2-17 та Довідкою № 13 про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, виданою 26.09.2017 р.

Наразі відповідач ОСОБА_2 відбуває покарання у виправній колонії № 6 у Липецькій області, російська федерація, що підтверджується наданим суду доказами, зокрема листом Федеральної казенної установи виправна колонія № 6 по Липецькій області від 22.09.2021 р.

Як вбачається з матеріалів справи, начальником вказаної виправної колонії була засвідчена довіреність ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_7 на укладення договорів з адвокатом та присутність у суді з боку захисту.

Під час судового розгляду судом також встановлено, що під час відбування покарання відповідачем ОСОБА_2 , його родичами частково сплачувалися аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 31.03.2023 р. за вих. № 13531/108-37/4, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 09.10.2023 р. № 32486/108-37/4, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12.08.2024 за вих. № 48616, а також наданими представником відповідача банківськими платіжними інструкціями.

Враховуючи вказані обставини, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, а також висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд доходить переконання, що відповідачем дійсно допущено порушення виконання зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі сплати аліментних платежів на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини, доньки ОСОБА_5 , з об`єктивних причин, а саме перебування відповідача ОСОБА_2 з 2016 року у місцях позбавлення волі, зокрема у Федеральній казенній установі Виправна колонія № 6 по Липецькій області, російська федерація. Проте, на переконання суду, відповідачем вжиті заходи щодо виконання своїх зобов`язань зі сплати аліментів на утримання дитини шляхом перерахування грошових коштів через своїх родичів на рахунок позивача, що підтверджено наданими суду квитанціями та розрахунками заборгованості зі сплати аліментів.

Суд також приймає до уваги, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до нині, та внаслідок чого всі дипломатичні та поштові зв`язки між Україною та російською федерацією припинені.

За такого, суд доходить висновку, що відповідачем вжиті залежні від нього заходи щодо виконання зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дитини та він є невинуватим у виникненні заборгованості, а тому підстави стягувати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відсутні.

Що стосується заяви представника відповідача ОСОБА_2 про часткове визнання позовних вимог, зокрема в межах суми 1 589,74 грн. Станом на травень 2016 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , обрахованого головним державним виконавцем Л. Вівсяна станом на 14.08.2024 р., та фактично слідує з заяви представника відповідача про розгляд справи у її відсутності від 05.09.2024 р., сума в розмірі 1 589,74 грн. є заборгованістю ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , 2012 р.н., станом на травень 2016 року та яка входить до загального розміру заборгованості відповідача по аліментних платежах станом на 14.08.2024 р.

Вказана сума (1 589,74 грн.) у розумінні норм чинного законодавства не є неустойкою (пенею) за заборгованістю по сплаті аліментів, а є лише заборгованістю зі сплати щомісячних платежів по аліментах, стягнення про яку в рамках розгляду даної цивільної справи питання не порушувалося, а тому відсутні підстави для врахування такої суми в рахунок пені по несплачених аліментах.

Відповідно до статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактично відбуває покарання у ФКУ Виправна колонія № 6 по Липецькій області, російська федерація, вул. Ковальова, вл. 130 В, м. Липецьк, 398007.

Суддя: Я.А. Чернявська