П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Київ

Справа №753/3422/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/6996/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретарів Бевзи А.М. , Охневської Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 14 серпня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 27 грудня 2023 року, на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 10 жовтня 2023 року в м. Києві та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 10 жовтня 2023 року, а також на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Каліушка Ф.А. 07 грудня 2023 року,

апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 14 серпня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 27 грудня 2023 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 10 жовтня 2023 року в м. Києві,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

квартиру загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (приміщення стоматологічної клініки);

обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки, яка розміщена у вказаному нежитловому приміщенні;

автомобіль марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 10-му поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку № 32 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_4 ;

майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат - (2), що знаходиться на 11-му поверсі об`єкта житлового будинку № 190;

сімейні заощадження на загальну суму - 4964000 грн.

Визнати за позивачем право особистої власності на наступні об`єкти:

квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

нежитлове приміщення площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (приміщення стоматологічної клініки);

автомобіль марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на наступні об`єкти:

квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 11 поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку АДРЕСА_5 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_4 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , проданий 11 серпня 2021 року.

Визнати недійсними договори купівлі-продажу, які оформлені на матір відповідача - ОСОБА_7 , скасувати державну реєстрацію та визнати нижчевказані об`єкти спільною сумісною власністю подружжя:

договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський нотаріальний округ, м. Київ на квартиру АДРЕСА_6 за власником ОСОБА_7 ;

договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на машиномісце № НОМЕР_11 (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на машиномісце № НОМЕР_12 (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № НОМЕР_13 (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № НОМЕР_14 (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № НОМЕР_15 (підвал літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Визнати за позивачем 1/2 частку права власності на:

квартиру АДРЕСА_6 ;

машиномісця №№ НОМЕР_11,НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15(підвал літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 .

Вирішити питання про судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 серпня 2003 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року. У період шлюбу у них народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу за рахунок спільних коштів, було набуто у спільну сумісну власність: квартиру загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення загальною площею 60.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (приміщення стоматологічної клініки; обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки, яка розміщена у вказаному нежитловому приміщенні, вартість якого становить 840 000 грн; автомобіль марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; майнові права на об`єкт інвестування квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 10-му поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку № 32 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_4 ; майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), що знаходиться на 11-му поверсі об`єкта житлового будинку АДРЕСА_8 ; доходи від підприємницької діяльності та кошти в банківських рахунках в сумі 320000 грн, які знаходились на банківських рахунках «Укргазбанк». Крім цього, за час спільного проживання ними були здійснені грошові накопичення від продажу рухомого та нерухомого майна в розмірі 4964000 грн.

Позивач вважає, що оскільки майно було придбане у період перебування сторін у шлюбі, воно належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю.

ОСОБА_4 в період перебування сторін у шлюбі, без її згоди, відчужив автомобіль марки BMW Х5, 2010 року, який є спільним сумісним майном подружжя, на користь третьої особи. Продаж здійснено без згоди позивача, а кошти від його продажу привласнені відповідачем і є витратою майна на шкоду інтересам сім`ї.

Крім того, відповідач протиправно заволодів коштами сім`ї в готівковій формі та утримує їх у себе, приховує кошти в безготівковій формі та не надає жодної інформації про їх місцезнаходження, а також перешкоджає позивачу користуватися спільним майном не пускаючи в спільну квартиру та нежитлове приміщення, що є підставою для відступу від засад рівності часток на підставі ч. 2 ст. 70 СК України.

Також позивач вказувала на те, що ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі з нею, без її відома, укладав фіктивні угоди на ім`я своєї матері ОСОБА_7 , безпосередньо приймав в них участь, сплачував їх спільні кошти за об`єкти нерухомого майна, та автомобіль. А тому всі вищезазначені об`єкти були придбані за їх сімейні кошти, відповідач без згоди позивача, з метою уникнення поділу спільного майна, оформив всі правочини купівлі-продажу на свою матір - ОСОБА_7 , але фактично продовжує ним користуватись.

Позивач вважає, що оскільки придбання вказаного нерухомого майна відбулось у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, тобто вклад на кожного із співвласника є однаковим, то нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх з чоловіком частки у майні є рівними.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, просила суд позов задовольнити.

У червні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , у якому просив стягнути з ОСОБА_3 100000 грн у зв`язку з поділом спільних заощаджень.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення шлюбних відносин позивач мала заощадження, які забрала із собою і використала не в інтересах сім`ї. На заощаджені кошти відповідач придбала 04 листопада 2021 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_5 . Проте з метою приховати договір купівлі-продажу, автомобіль був оформлений на третю особу. Оформлення вказаного автомобіля на третю особу відбулось тому, що на час його придбання шлюб між сторонами ще не був розірваний і ОСОБА_3 розуміла, що вказаний автомобіль у подальшому буде визнано спільним сумісним майном і підлягатиме поділу. Відповідач вважає, що кошти в сумі 200000 грн, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому ці кошти підлягають поділу /т.1 а.с.154-155/.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року прийнятий зустрічний позов ОСОБА_9 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 /т.3 а.с.10/.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю - задоволено частково.

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності:

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9 , загальною площею 90,3 кв.м, житловою площею 42,9 кв.м;

визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9 , загальною площею 90,3 кв.м, житловою площею 42,9 кв.м;

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_10 , загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м;

визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_10 , загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м;

визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м;

визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м.

Виділено у власність ОСОБА_3 легковий автомобіль марки «Kia Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 380150 грн у якості компенсації за 1/2 частину автомобіля марки «Kia Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 143833,50 грн у якості компенсації за 1/2 частину відчуженого автомобіля марки «BMW X5», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , а також судовий збір у розмірі 7242,04 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Не погодилась із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_3 , її представником подані апеляційні скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду від 14 серпня 2023 року та два додаткових рішення суду від 10 жовтня 2023 року мотивована тим, що вартість автомобіля «BMW X5», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 становить 709083,00 грн, що підтверджується звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 28 серпня 2023 року, а тому компенсація вартості спірного автомобіля, що підлягає виплаті на її користь становить 354541, 00 грн. В свою чергу вартість автомобіля «Kia Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 28 серпня 2023 року становить 680910, 00 грн, а тому компенсація вартості спірного автомобіля, що підлягає виплаті на її користь становить 340455,00 грн.

Представник також вказує на те, що суд першої інстанції визнаючи за позивачем та відповідачем право власності на дві квартири у рівних частках по частині за кожним, не врахував ту обставину, що позивач у позові наголошувала на можливості розподілу майна між нею та відповідачем з відступленням від рівних часток, що б в свою чергу позбавило сторін від триваючого на сьогодні зловживання правами, оскільки відповідач позбавив позивача можливості користуватись вказаним майном, а користується та розпоряджається ним одноособово. А тому позивач просила визнати за нею право власності на квартиру, яка знаходиться в м. Рівне, та на 1/5 частину квартири, яка знаходиться в м. Києві, за відповідачем визнати право власності на 4/5 квартири, яка знаходиться в Києві. Вважала, що таких поділ, не зважаючи на відступлення від ідеальних часток не порушує особисті майнові права кожної із сторін. А тому, саме на такому способі поділу майна наголошувала позивач при вирішені спору.

Представник позивача також вказує на те, що заяви відповідачів 1, 2 за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення з доказами не направлялись їй, таку заяву із доказами не направляв і суд першої інстанції, а тому такі заяви мали бути повернуті судом першої інстанції без розгляду, оскільки неотримання позивачем вказаних заяв позбавило її можливості подати клопотання про неспівмірність розміру таких витрат. Також вказує на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не надавались платіжні документи про здійснення оплати таких послуг. За таких обставин, вважає, що додаткові рішення підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, просить скасувати додаткові рішення від 10 жовтня 2023 року та заяви про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду. Рішення суду першої інстанції від 14 серпня 2023 року змінити в частині порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду від 07 грудня 2023 року мотивована тим, що в описовій частині заяви про ухвалення додаткового рішення позивач вказала все вірно, зокрема суму, яку вона просила стягнути, однак в прохальній частині допустила технічну помилку (описку) в проставлянні цифр, що відповідають сумі, заявленої до стягнення. Вказана помилка є не арифметичною, а саме технічною, і посилаючись на цю формальну підставу суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви. Зазначає, що позивачем були надані документи обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартість, які є належними доказами понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, тобто розмір витрат, який позивач просила стягнути був доведений документально.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35587, 00 грн.

Також не погодився з рішення суду від 14 серпня 2023 року та додатковим рішенням суду від 10 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_4 , ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував відмову у його пропозиції позивачу сплатити компенсацію за майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м. та здійснити його реальний поділ, а тому рішення суду в цій частині є необґрунтованим.

Вказує, що нежитлове приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м. (стоматологічна клініка) є безпосереднім об`єктом, що використовується відповідачем у підприємницькій діяльності, тому цей об`єкт не підлягає поділу. Однак, суд першої інстанції визнав за подружжям по частці на нежитлове приміщення АДРЕСА_11 , та неправильно застосував норми ч.3 ст. 71 СК України.

Також вказує, що коли позивач звернувся до суду про реальний поділ спільного майна, то з урахуванням переліку майна, яке було набуто подружжям за час шлюбу, суд мав можливість провести реальний поділ майна, а не визнавати право власності на частки. Визнаючи право власності на частку у спільному майні подружжя, суд в порушення процесуальних норм ніяким чином не мотивував і нормативно не обґрунтував чому саме суд прийшов до переконання, що реальний поділ майна не можливий, що є порушенням ст. 263 ЦПК України. Таким чином, спір між сторонами фактично залишається не вирішеним.

Також вказує на те, що в матеріалах справи нема жодного доказу, який би підтверджував надання ним згоди на грошову компенсацію половини вартості автомобіля «Kia Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 і припинення його права власності на це майно.

Додо оскарження додаткового рішення, відповідач вказує на те, що клопотань щодо зменшення заявлених ним до стягнення витрат на правничу допомогу позивачем надано не було. А тому з огляду на принцип диспозитивності та змагальності суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу , що підлягають розподілу з власної ініціативи. Таким чином, суд першої інстанції не міг з власної ініціативи зменшити витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14 серпня 2023 року в частині:

- виділення у власність ОСОБА_3 легкового автомобіля марки «Кіа Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 380150 грн у якості компенсації за 1/2 частину автомобіля марки «Кіа Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності;

- визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м., в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Кіа Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Кіа Sportage», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 в порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності;

- виділити у власність ОСОБА_4 приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м., стягнувши з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) грошову компенсацію частини вартості спільного майна подружжя приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м., у розмірі 2112000,00 грн. (два мільйона сто дванадцять тисяч) гривень в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Додаткове рішення суду від 10 жовтня 2023 року в частині стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 44500, 00 грн.

Стягнути з позивача на його користь понесені у справі судові витрати.

ОСОБА_4 було подано відзив на апеляційну скаргу позивача на ухвалу суду від 07 грудня 2023 року, в якому він вказував на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними, а тому просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також ОСОБА_4 було подано відзив на апеляційну скаргу позивача на основне та додаткові рішення, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Фесенко А.Л. підтримав подану позивачем апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення. Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача представник позивача заперечував, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Фесик І.А. заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, вважаю доводи наведені в цій апеляційній скарзі безпідставними. Натомість підтримали подану ними апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про задоволення заявлених ними вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

29 серпня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_9 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 29 серпня 2003 року /т.1 а.с.17/.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року у справі № 53/8839/21 шлюб зареєстрований 29 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 1116 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. /т.1 а.с.106-108/ Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2022 року у справі № 53/8839/21 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2011 року залишено без змін /т.3 а.с.127-129/.

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 05 листопада 2007 року. /т.1 а.с.182-183/. Також ОСОБА_4 має ліцензію Міністерства охорони здоров`я України серія АД № 071458 від 04 січня 2013 року на ведення медичної практики та сертифікати від 30 листопада 2017 року лікаря-спеціаліста за спеціальністю стоматологія та дитяча стоматологія /т.1 а.с.184-187/.

Матеріали справи містять дані про доходи ОСОБА_4 з 2004 року по 2021 /т.1 а.с.201-223/.

Матеріали справи містять дані про доходи ОСОБА_3 з 2003 року по 2022 рік /т. 4 а.с.76-89/.

13 січня 2014 року ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого вона набула у власність квартиру загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /т.1 а.с.104/. Ціна продажу квартири не вбачається, так як в матеріалах справи міститься неповна копія договору. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_3 13 січня 2014 року /т.1 а.с.22/.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_10 зареєстрована ОСОБА_3 /т.1 а.с.63/.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03 грудня 2021 року, сформованою відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 становила 932534 (дев`ятсот тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять чотири) гривні 92 копійки /т.1 а.с.101-103/.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05 червня 2022 року, сформованою відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 становить 1268414,02 грн (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч чотириста чотирнадцять) /т.2 а.с.161-163/.

Згідно із Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить 1957000,00 грн (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч) /т.4 а.с.132-141/.

11 травня 2016 року ОСОБА_4 був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого за ним був закріплений об`єкт інвестування - нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення 218 /т.2 а.с.140-141/. Частка участі у ФФБ в грошовому виразі не вбачається, так як в матеріалах справи міститься не повна копія договору 2 з 8 сторінок. Матеріали справи місять квитанції про сплату внесків за даними договором: 11 травня 2016 року на суму 488073,39 грн, 11 травня 2016 року на суму 21941,9 грн, 17 червня 2016 року на суму 344113,15 грн, 13 липня 2016 року на суму 290061,16 грн, 02 вересня 2016 року на суму 214870,03 грн, 02 вересня 2016 року на суму 24885,32 грн, 26 вересня 2016 року на суму 242966,36 грн. /т.2 а.с.142-145/. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_4 08 грудня 2017 року /т.1 а.с.21, т.2 а.с.146-147/.

Згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП « ОСОБА_12 » 26 січня 2022 року вартість нежитлового приміщення загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення 218 становить 4923855 (чотири мільйони дев`ятсот двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень /т.1 а.с.36-70/.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05 червня 2022 року, сформованою відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість нежитлового приміщення загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення 218 становить 4263146 (чотири мільйони двісті шістдесят три тисячі сто сорок шість) гривень 98 копійок. /т.2 а.с.164-166/

Згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року вартість - нежитлового приміщення загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення 218 становить 4273000 (чотири мільйони двісті сімдесят три тисячі) гривень /т.4 а.с.100-119/.

22 жовтня 2019 року ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого він набув у власність квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 1760000 (один мільйон сімсот шістдесят тисяч) гривень, що становить еквівалент 70470 (сімдесят тисяч чотириста сімдесят) доларів США /т.1 а.с.20, т.2 а.с.155/.

За даними електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.137/.

Згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП « ОСОБА_12 » 26 січня 2022 року вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 4638349 (чотири мільйона шістсот тридцять вісім тисяч триста сорок дев`ять) гривень /т.1 а.с.72-100/.

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05 червня 2022 року , сформованою відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 становить 4154561 (чотири мільйона сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривень 92 копійок /т.2 а.с.158-160/.

Згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 4224000 (чотири мільйона двісті двадцять чотири тисячі) гривень /т.4 а.с.120-131/.

Довідками Дарницького Управління поліції ГУНП у м. Києві від 04 листопада 2021 року, 05 листопада 2021 року, 11 листопада 2021 року зафіксовані звернення ОСОБА_3 з приводу вчинення ОСОБА_13 їй перешкод у користуванні квартирою за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.127-130/.

19 березня 2019 року ОСОБА_4 був укладений Договір № 214258-Y003359 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати, згідно з яким він зобов`язався оплатити та прийняти автомобіль (без визначення марки). Ціна автомобіля визначена в договорі в сумі 597212 (п`ятсот дев`яносто сім тисяч двісті дванадцять) гривень, що становить еквівалент 19600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) Євро /т.1 а.с.167-169/.

20 липня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 була здійснена реєстрація права власності на автомобіль марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та витягом з Державного реєстру МВС /т.1 а.с.35, т.3 а.с.135/.

Відповідно до Довідки (інформаційно-консультативна), складеної суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» середньоринкова вартість колісного транспортного засобу «KiaSportage», 2019 року випуску становить 760300 (сімсот шістдесят тисяч триста) гривень /т.4 а.с.142-144/.

До апеляційної скарги стороною позивача був долучений звіт № 45/66.08.23 про оцінку колісного транспортного засобу, складений ФОП « ОСОБА_14 » 28 серпня 2023 року , згідно з яким вартість колісного транспортного засобу «KiaSportage», НОМЕР_2 , становить 680910 (шістсот вісімдесят тисяч дев`ятсот десять) гривень /т.5 а.с.138-146/.

Автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 перебував у власності ОСОБА_4 , що підтверджується даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, наданими на запит суду. /т.3 а.с.134-136/

За даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, наведеними в листі від 24 січня 2022 року, 11 серпня 2021 року автомобіль BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 було перереєстровано у зв`язку із зміною власника. /т.1 а.с.105/

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 з 2019 року зареєстрований за ОСОБА_6 з 11 серпня 2021 року, реєстраційний номер НОМЕР_10 . /т.1 а.с.21,30/

Згідно з Звітом про оцінку транспортного засобу, складеного ПП «ЕКПЕРТ» 27 червня 2022 року ринкова вартість автомобіля BMW Х5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 становить 287667 (двісті вісімдесят сім тисяч шістсот шістдесят сім) гривень. /т.2 а.с.171-183, т.3 а.с.22-34/

До апеляційної скарги стороною позивача був долучений звіт № 45/66.08.23 про оцінку колісного транспортного засобу, складений ФОП « ОСОБА_14 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким вартість колісного транспортного засобу BMW Х5, НОМЕР_4 , становить 70903 (сімсот дев`ять тисяч вісімдесят три) гривень 44 копійок /т5 а.с.116-137/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_12 зареєстрована за ОСОБА_7 21 грудня 2020 року на підставі договору дарування від 21 грудня 2020 року. /т.1 а.с.24,115/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_13 зареєстрована за ОСОБА_7 12 серпня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року /т.1 а.с.24,115-118/ .

Машиномісце за адресою: АДРЕСА_7 , машиномісце № НОМЕР_11 (підвал літ`А») зареєстроване за ОСОБА_7 12 серпня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року /т.1 а.с.26/.

Машиномісце за адресою: АДРЕСА_14 зареєстроване за ОСОБА_7 25 листопада 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року /т.1 а.с.26,125-126/.

Машиномісце за адресою: АДРЕСА_15 зареєстроване за ОСОБА_7 25 листопада 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року /т.1 а.с.27,123-124/.

Машиномісце за адресою: АДРЕСА_16 зареєстроване за ОСОБА_7 25 листопада 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року /т.1 а.с.27-28/.

Машиномісце за адресою: АДРЕСА_17 зареєстроване за ОСОБА_7 25 листопада 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року /т.1 а.с.28,119-122/.

Відповідач ОСОБА_7 надала документи про перебування у шлюбі та банківські документи на підтвердження майнового стану її сім'ї /т.3 а.с.70-83/.

Автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , за даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області04 листопада 2021 року був зареєстрований за ОСОБА_15 /т.4 а.с.68/.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У вимогах первісного позову позивач ОСОБА_3 просила визнати недійсними договори купівлі-продажу, які оформлені на матір відповідача - ОСОБА_7 , скасувати державну реєстрацію та визнати зареєстровані на неї об`єкти спільною сумісною власністю подружжя та за позивачем право власності на частину квартиру АДРЕСА_6 ; машиномісця №№ НОМЕР_11 ,НОМЕР_12, НОМЕР_16(підвал літ. «А»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Позивачем 03 липня 2023 року була подана заява, в якій вона просила залишити вказані вимоги без розгляду. /т.4 а.с.162-163/. Проте ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 13 липня 2023 року суд першої інстанції відмовив у його задоволенні. /т.4 а.с.189/ За результатами розгляду судом першої інстанції надано оцінку вказаним доводам та вимогам та залишено їх без задоволення.

Проте ані апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 , ані відповідача ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цих позовних вимог. Тому колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а отже не становить предмет апеляційного розгляду, так як виходить за межі доводів апеляційних скарг, поданих сторонами у справі і очевидних порушень норм матеріального чи процесуального права в цій частині не вбачається.

Крім того позивачем за первісним позовом були заявлені вимоги про визнання спільною сумісною власністю та поділ такого майна:

§ обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки, яка розміщена у вказаному нежитловому приміщенні;

§ майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 10-му поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку АДРЕСА_5 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між АДРЕСА_4 ;

§ майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат - (2), що знаходиться на 11-му поверсі об`єкта житлового будинку № 190;

§ сімейні заощадження на загальну суму - 4964000 грн.

За результатами розгляду судом першої інстанції надано оцінку вказаним доводам та вимогам та залишено їх без задоволення з підстав недоведеності.

Проте ані апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 , ані відповідача ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цих позовних вимог. Тому колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а отже не становить предмет апеляційного розгляду, так як виходить за межі доводів апеляційних скарг поданих сторонами у справі і очевидних порушень норм матеріального чи процесуального права в цій частині не вбачається.

Також предметом розгляду суд першої інстанції були вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення 100000 грн, що становить половину спільних готівкових заощаджень, що перебували у володінні позивача і були використані на придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. НОМЕР_5 .

Проте ані апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 , а ні відповідача ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цих позовних вимог. Тому колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а отже не становить предмет апеляційного розгляду, так як виходить за межі доводів апеляційних скарг поданих сторонами у справі і очевидних порушень норм матеріального чи процесуального права в цій частині не вбачається.

А отже суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для виходу за межі доводів апеляційних скарг поданих сторонами у справі і здійснює перегляд справи в межах доводів і вимог заявлених сторонами в апеляційних скаргах, а саме щодо порядку поділу майна визнаного спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Щодо права спільної сумісної власності подружжя національне законодавство містить наступні положення.

За правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу положень ст.ст.63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В порядку визначеному ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Усталена судова практика вказує на те, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325 цс 18; у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц,; від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 08 лютого 2021 року у справі № 712/11098/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 83 ЦПК України Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст.356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 та від 30 листопада 2023 року у справі № 359/6355/16-ц вказав на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Також звернуто увагу на те, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2003 року, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року.

Під час перебування у шлюбі на ім`я одного з подружжя було набуто майно, а саме: квартира загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення (стоматологічної клініки) загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Оскільки вказане майно набуто сторонами за час шлюбу і доказів на підтвердження придбання за особисті кошти одного із них суду представлено не було, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відхиляючи при цьому вимоги позивача за первісним позовом про визнання особистою її приватною власністю квартири у м. Рівне, нежитлового приміщення у м. Києві та автомобіля марки «KiaSportage» з підстав недоведеності набуття цих об`єктів за її особисті кошті. Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції відповідно до закону, тому визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя в судовому порядку є безпідставним, а відтак позовні вимоги за первісним позовом у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_4 . в ході розгляду справи визнав обставини, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 він відчужив автомобіль BMW Х5, 2010 року, без згоди останньої.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_3 частково та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , слід стягнути компенсацію вартості 1/2 спірного автомобіля в розмірі 143833,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує щодо стягнення на її користь компенсації, проте не погоджується з сумою визначеною судом першої інстанції.

Перевіряючи вказані доводи апеляційним судом встановлено, що визначаючи суму компенсації суд першої інстанції виходив з даних Звіту про оцінку транспортного засобу, складеного ПП «ЕКПЕРТ» 27 червня 2022 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля BMW Х5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 становить 287667 (двісті вісімдесят сім тисяч шістсот шістдесят сім) гривень. Станом на час розгляду справи вказаний звіт був єдиним документом наданим стороною відповідача на підтвердження вартості цього майна.

Стороною позивача лише до апеляційної скарги був долучений звіт № 45/66.08.23 про оцінку колісного транспортного засобу, складений ФОП « ОСОБА_14 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким вартість колісного транспортного засобу BMW Х5, НОМЕР_4 , становить 70903(сімсот дев`ять тисяч вісімдесят три) гривень 44 копійок. Вказаний звіт складений після ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідно до суду першої інстанції він не подавався і сторона позивача письмово не повідомляла суд про такий доказ та причини, з яких доказ не може бути подано у строк визначений процесуальним законом, також не надано докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В апеляційній скарзі сторона позивача також не вказує поважні причини неможливості подання такого доказу в суді першої інстанції. У зв`язку з цим апеляційний суд не вбачає виняткового випадку, за наявності якого цей доказ міг бути прийнятий на стадії апеляційного перегляду справи і на підставі ч. 8 ст.83 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає до уваги вказаний звіт як доказ у справі.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо позовних вимог стосовно автомобіля марки «KiaSportage», 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд дійшов висновку, що автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_3 , а тому вважав обґрунтованими вимоги позову про виділення його позивачу та стягнення з останньої на користь відповідача.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_4 не погоджується з таким висновком суду і просить виділити кожній із сторін у власність частину. Проте апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль є неподільною річчю і користування ним спільно не вбачається можливим, а тому є доцільним виділення його у власність одному із подружжя. Оскільки сторони визнали, що автомобіль хоча і зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 , але перебуває у володінні позивача ОСОБА_3 то його виділення у власність позивача слід визнати обґрунтованим.

Враховуючи, що сторонами не надано висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля на час розгляду справи, суд при вирішенні вказаного спору погодився з доводами відповідача що середньоринкова транспортного засобу складає 760300 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана вартість автомобіля «KiaSportage» була встановлена судом на підставі Довідки (інформаційно-консультативна), складеної суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП», що була надана стороною відповідача. На стадії розгляду справи судом першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості транспортного засобу стороною позивача надано не було.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою компенсації. Разом з тим, стороною позивача лише до апеляційної скарги був долучений звіт № 45/66.08.23 про оцінку колісного транспортного засобу, складений ФОП « ОСОБА_14 » 28 серпня 2023 року , згідно з яким вартість колісного транспортного засобу «KiaSportage», НОМЕР_2 , становить 680910 (шістсот вісімдесят тисяч дев`ятсот десять) гривень. Вказаний звіт складений після ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідно до суду першої інстанції він не подавався і сторона позивача письмово не повідомляла суд про такий доказ та причини, з яких доказ не може бути подано у строк визначений процесуальним законом, також не надано докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В апеляційній скарзі сторона позивача також не вказує поважні причини неможливості подання такого доказу в суді першої інстанції. У зв`язку з цим апеляційний суд не вбачає виняткового випадку, за наявності якого цей доказ міг бути прийнятий на стадії апеляційного перегляду справи і на підставі ч. 8 ст.83 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає до уваги вказаний звіт як доказ у справі.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 та доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо позовних вимог стосовно поділу нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що у власності сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є два об`єкти житлової нерухомості. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у володінні відповідача ОСОБА_4 , а квартира за адресою: АДРЕСА_2 у володінні позивача ОСОБА_3 .. Разом з тим, кожен із подружжя просив виділити у його власність квартиру у м. Рівне. Також до об`єктів спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вартість цих об`єктів нерухомого майна суттєво відрізняється.

Так, згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить 1957000 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч) гривень.

Вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі Звітом про оцінку майна, складеного ФОП « ОСОБА_12 » 26 січня 2022 року становить 4638349 (чотири мільйона шістсот тридцять вісім тисяч триста сорок дев`ять) гривень, а згідно з Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року становить 4224000 (чотири мільйона двісті двадцять чотири тисячі) гривень. В кожному із звітів вказано, що оцінка дійсна протягом шести місяців.

Вартість нежитлового приміщення загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , згідно зі Звітом про оцінку майна, складеного ФОП « ОСОБА_12 » 26 січня 2022 року становить 4923855 (чотири мільйона дев`ятсот двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень, а згідно зі Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року становить 4273000 (чотири мільйона двісті сімдесят три тисячі) гривень.

В кожному із звітів вказано, що оцінка дійсна протягом шести місяців. А отже на час ухвалення рішення судом першої інстанції (14 серпня 2023 року) звіти складені ФОП « ОСОБА_12 » 26 січня 2022 року втратили свою чинність, натомість строк чинності звітів складених ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року не сплив.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги довідки про оціночну вартість, з огляду на те, що виходячи з положень п. 6 Розділу ІІІ Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року № 658 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24), така довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою. А отже на час ухвалення рішення судом першої інстанції (14 серпня 2023 року) кожна з наданих сторонами довідок втратила свою чинність.

Суд першої інстанції здійснив поділ вказаного нерухомого майна шляхом визнання за кожною із сторін права власності на частину кожного об`єкту нерухомого майна. В доводах апеляційних скарг кожна із сторін вказує на те, що таким чином судом не вирішений спір та наполягають на поділі майна в натурі і виділення у власність кожного окремого об`єкту нерухомого майна. Проте, виходячи з кількості, вартості цього майна та його цільового призначення, виділення у власність окремого об`єкту нерухомості одному із подружжя з додержанням рівності часток подружжя та додержанням принципу забезпечення житловим приміщенням не вбачається можливим. Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання за кожним з подружжя права власності на частину кожного житлового приміщення, що перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Разом з тим, у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебуває також нежитлове приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м., яке використовується як стоматологічна клініка відповідачем ОСОБА_4 , що визнано сторонами у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець та має ліцензію на ведення медичної практики та сертифікати лікаря-спеціаліста за спеціальністю стоматологія та дитяча стоматологія. Даних про наявність відповідної освіти та медичної практики у позивача матеріали справи не містять.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції та в доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_4 вказує на те, що наявність приміщення для здійснення медичної практики є однією з умов ліцензування.

Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» медична практика підлягає ліцензуванню.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 285 визначають господарську діяльність з медичної практики (далі - медична практика) як вид господарської діяльності у сфері охорони здоров`я, який провадиться закладами охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями з метою надання медичної допомоги та медичного обслуговування на підставі ліцензії.

В порядку визначеному п.п. 5,6 Ліцензійних умов здобувач ліцензії для її отримання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії, а до заяви про отримання ліцензії, крім документів, передбачених статтею 11 Закону, додаються за підписом здобувача ліцензії або уповноваженої ним особи відомості про стан матеріально-технічної бази, наявність персоналу із зазначенням його освітнього і кваліфікаційного рівня.

Відповідно до п. 9 Ліцензійних умов медична практика ліцензіатом провадиться: за лікарськими спеціальностями та спеціальностями молодших спеціалістів з медичною освітою, фахівцями з реабілітації, перелік яких затверджений МОЗ, а також фармацевтичними спеціальностями у порядку, передбаченому цими Ліцензійними умовами; за видами медичної допомоги (екстрена, первинна, спеціалізована, паліативна, медична реабілітація); за місцем (місцями) її провадження, яке (які) зазначені у заяві про отримання ліцензії та в документах, що додавалися до неї (з урахуванням внесених до них змін, поданих ліцензіатом органові ліцензування).

Виходячи з положень п.п.10 п.13 Ліцензійних умов ліцензіат зобов`язаний повідомляти органу ліцензування про всі зміни даних, які були зазначені в документах, що додавалися до заяви про отримання ліцензії.

Пунктом 20 Ліцензійних умов визначено, що суб`єкт господарювання щодо кожного місця провадження медичної практики повинен мати відповідний документ, який підтверджує право користування цим приміщенням (право власності, оренди або інше право користування). Приміщення повинні відповідати встановленим санітарним нормам.

Згідно з ч.3 ст.71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що системний аналіз норм чинного законодавства вказує на те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Проте наведена норма СК України вказує на те, що речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, але їх вартість враховується при поділі.

Враховуючи специфіку діяльності відповідача ОСОБА_4 , зокрема вимоги щодо ліцензування медичної практики, визнання за кожним з колишнього подружжя права власності на частину цього майна унеможливить проведення ОСОБА_4 медичної практики згідно умов отриманої ліцензії та призведе до створення необґрунтованих перешкод у реалізації його професійної діяльності. Відтак колегія суддів вважає за доцільне виділити у власність відповідача ОСОБА_4 тнежитлове приміщення АДРЕСА_11 , загальною площею 60,8 кв.м., стягнувши з нього на користь позивача ОСОБА_3 компенсацію вартості частини у цьому майні. Визначаючи вартість частини у цьому майніапеляційний суд приймає до уваги вартість визначену Звітом про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11 19 травня 2023 року і становить 4273000 (чотири мільйона двісті сімдесят три тисячі) гривен, оскільки Звіт складений ФОП « ОСОБА_12 » та довідки, сформовані Єдиною базою Фонду Державного майна України втратили свою чинність, а інших доказів вартості цього майна суду представлено не було. А отже сума компенсації позивачу ОСОБА_3 становить 2136500 (два мільйони сто тридцять шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок

Щодо вирішення питання компенсації судових витрат сторонам у справі на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю було задоволено частково.

В ході розгляду справи кожною із сторін було заявлено про понесені витрати на правову допомогу.

18 серпня 2023 року відповідачем ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» була направлена заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з позивача на свою користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 44500 (сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень /т.5 а.с.1-2/.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги відповідачем ОСОБА_4 надано до суду такі докази:

§ копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29 липня 2022 року /т.4 а.с.47/;

§ копію договору про надання правничої допомоги від 16 червня 2022 року /т.5 а.с.3-4/;

§ копію розрахунку суми гонорару за договором про надання правничої допомоги від 16 червня 2023 року /т.5 а.с.5/;

§ копію акту наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 16 червня 2023 року /т.5 а.с.6/;

§ докази направлення заяви іншим учасникам справи /т.5 а.с.7/.

Так, відповідно до вказаного акту наданих послуг адвокат Фесик І.А. надав, а клієнт ОСОБА_4 прийняв наступні послуги з професійної правничої допомоги: ознайомлення з матеріалами справи - 1000,00 грн; аналіз правових висновків Верховного Суду з приводу предмета позову - 1000,00 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 1000,00 грн; підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 08 серпня 2022 року - 2000,00 грн; підготовка заяви про відхилення доказів від 08 серпня 2022 року - 2000,00 грн; підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 21 жовтня 2022 року - 2000,00 грн; підготовка заперечення проти клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та залишення без розгляду (поданого в судовому засіданні 13 липня 2023 року) - 2000,00 грн; підготовка заперечення проти клопотання про витребування доказів (поданого в судовому засіданні 13 липня 2023) - 2000,00 грн; підготовка до судових засідань та прийняття безпосередньої участі в судових засіданнях 11 квітня 2023 року, 20 червня 2023 року, 13 липня 2023 року, 10 серпня 2023 року - 15000,00 грн, плюс 3 судових засідання по 2500 грн, а всього 22500,00 грн. Загальна сума наданих послуг становить 44500,00 грн.

Також 18 серпня 2023 року відповідачем ОСОБА_7 за допомогою поштового зв'язку «Укрпошта» на адресу суду було скеровано заяву про ухвалення додаткового рішення суду, у якій вона прохає стягнути з позивача за первісним позовом ОСОБА_3 на її користь понесені судові витрати в розмірі 29500,00 грн /т.4 а.с.239-240/.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги відповідачем 2 за первісним позовом ОСОБА_7 надано до суду такі докази:

§ копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29 липня 2022 року /т.4 а.с.48/;

§ копію договору про надання правничої допомоги від 21 липня 2022 /т.4 а.с.241-242/;

§ копію розрахунку суми гонорару за договором про надання правничої допомоги від 21 липня 2021 року /т.4 а.с.243/;

§ копію акту наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 21 липня 2022 року /т.4 а.с.244/;

§ докази направлення заяви іншим учасникам справи /т.4 а.с.245/.

Так, відповідно до вказаного акту наданих послуг адвокат Фесик І.А. надав, а клієнт ОСОБА_7 прийняла наступні послуги з професійної правничої допомоги: ознайомлення з матеріалами справи - 1000,00 грн; аналіз правових висновків Верховного Суду з приводу предмета позову - 1000,00 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 8000,00 грн; підготовка клопотання про роз`єднання позовних вимог - 2000,00 грн; підготовка до судових засідань та прийняття безпосередньої участі в судових засіданнях 11 квітня 2023 року, 20 червня 2023 року, 13 липня 2023 року, 10 серпня 2023 року - 15000,00 грн, плюс 3 судових засідання по 2500 грн, а всього 17500,00 грн. Загальна сума наданих послуг становить 29500,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою щодо розрахунку судових витрат через систему «Електронний суд» 15 листопада 2023 року, в якій вказувала, що вона понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35587 грн, але прохальній частині просила стягнути з відповідача на свою користь «00000 гривень» /т.5 а.с.53-55/.

Так, до заяви долучено:

§ копію угоди про надання правової допомоги №15/сс/8 від 09 грудня 2021 року /т.5 а.с.5860/;

§ копію додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 09 грудня 2021 року /т.5 а.с.6/;

§ копію акту (попередній розрахунок) виконаних робіт по договору про надання правових послуг від 09 грудня 2021 року /т.5 а.с.56/;

§ копію розрахунку вартості послуг /т.5 а.с.62-63/;

§ копію квитанції від 09 грудня 2021 року на суму 21352 грн /т.5 а.с.64/;

§ копію платіжного доручення №41857274-2 на загальну суму 14235 грн /т.5 а.с.57/

Відповідно до угоди №15/сс/8 про надання правової допомоги вбачається, що адвокат Кушнір О.С. та клієнт погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату грошову винагороду у розмірі 47450,00 грн (п. 4 договору).

Відповідно до акту (попередній розрахунок) виконаних робіт по договору про надання правових послуг від 09 грудня 2021 року сторони погодили, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: консультації - 650 грн. (30 хв.); складання адвокатських запитів, клопотань, позовної заяви, відзив, заперечення, клопотання, заяви до суду, заяви, скарги в порядку досудового врегулювання - 31200 грн (16 год.); ознайомлення з матеріалами справи, представництво інтересів у суді першої інстанції - 15600,00 грн (8 год).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Європейський Суд з прав людини у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) вказав на те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Відповідачем ОСОБА_4 заява про компенсацію витрат на правову допомогу подана в порядку і строки визначені процесуальним законом.

Суд першої інстанції зауважив, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивач (відповідач за зустрічним позовом) в порядку частини п'ятої статті 137 ЦПК України до суду не подала. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи і визнана позивачем в доводах апеляційної скарги.

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з результатів розгляду та з критерію реальності та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що предметом розгляду були вимоги первісного і зустрічного позовів, що вимоги задоволені частково, а також критерії реальності та розумності, апеляційний суд вважає обґрунтованим визначений судом першої інстанції розмір компенсації відповідачу ОСОБА_4 за рахунок позивача ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність доказів направлення їй копії цієї заяви спростовуються матеріалами справи, так як відповідач виконуючи вимогу процесуального закону направив копію заяви позивачу. Також судом першої інстанції було здійснено повідомлення позивача через представника засобами електронної пошти про час та місце розгляду.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції викладені в додатковому рішенні від 10 жовтня 2023 року, ухваленого за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_7 заява про компенсацію витрат на правову допомогу подана в порядку і строки визначені процесуальним законом.

Суд першої інстанції зауважив, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивач (відповідач за зустрічним позовом) в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подала. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи і визнана позивачем в доводах апеляційної скарги.

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з результатів розгляду та з критерію реальності та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

До відповідача ОСОБА_7 були пред`явлені вимоги лише позивачем ОСОБА_3 за вимогами первісного позову, які залишені без задоволення.

Відповідачем ОСОБА_7 було заявлено до стягнення з позивача за первісним позовом суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29500,00 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належний розмір правової допомоги, який підлягає відшкодуванню відповідачу ОСОБА_7 за первісним позовом за надання правової професійної допомоги становить 10000,00 грн, яка підлягає стягненню з позивача ОСОБА_3 ..

Відповідач ОСОБА_7 додаткове судове рішення не оскаржила, тобто погодилась з визначеним судом розміром витрат на правову допомогу.

Натомість оскаржує вказане судове рішення позивач ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність доказів направлення їй копії цієї заяви спростовуються матеріалами справи, так як відповідач виконуючи вимогу процесуального закону направив копію заяви позивачу. Також судом першої інстанції було здійснено повідомлення позивача через представника засобами електронної пошти про час та місце розгляду.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції викладені в додатковому рішенні від 10 жовтня 2023 року, ухваленого за результатами розгляду заяви ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою щодо розрахунку судових витрат через систему «Електронний суд» 15 листопада 2023 року, в той час як рішення суду за результатами розгляду справи було ухвалено 14 серпня 2023 року.

Суд першої інстанції вказав на те, що заява про компенсацію витрат на правову допомогу подана в порядку і строки визначені процесуальним законом.

Проте колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки заява подана позивачем з пропуском строку визначеного ч. 8 ст.141 ЦПК України, і виходячи з положень цієї норми процесуального закону така заява залишається без розгляду, а тому розгляд по суті вказаної заяви не здійснюється, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В порядку ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, проте не врахував специфіку професійної діяльності відповідача ОСОБА_4 внаслідок чого неправильно вирішив позовні вимоги про поділ нежитлового приміщення. Вказане у свою чергу дає підстави апеляційному суду скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ нежитлового приміщення та ухвалити в цій частині нове судове рішення, а в іншій частині основне рішення залишити без змін.

Також апеляційний суд прийшов до висновку, о суд першої інстанції правильно вирішив заяви відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про компенсацію судових витрат, а тому додаткові рішення ухвалені судом першої інстанції 10 жовтня 2023 року апеляційний суд залишає без змін. Однак суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права при вирішенні заяви позивача ОСОБА_3 про компенсацію судових витрат, а тому ухвала суду першої інстанції постановлена 07 грудня 2023 року підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про поділ нежитлового приміщення та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 - виділити у власність ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частини у цьому майні в розмірі 2136500 (два мільйони сто тридцять шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року- задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_18 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_19 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 вересня 2024 року