ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/522/24 Номер провадження 22-ц/814/3206/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника - адвокат Сидоренко І.О.

представник заінтересованої особи Кущ Я.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., повний текст рішення складено - 21 червня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

03.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, в якій просив суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з жовтня 2002 по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заява мотивована тим, що у 2002 році він познайомився з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони почали тісно спілкуватися, між ними відразу виникла взаємна симпатія, а в подальшому і глибокі почуття поваги та любові, потім вони прийняли виважене рішення про початок відносин, притаманних подружжю. За їх спільним бажанням, яке виникло у відповідності до внутрішнього волевиявлення як двох дорослих людей, вони невдовзі прийняли рішення про спільне проживання. За наполегливим бажанням ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 переїхав проживати до неї в будинок, так як це було її власне житло, приватний сектор, який вимагав постійного догляду та підтримання в належному стані. З жовтня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 заявник та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 . Вони мали відповідні права та обов`язки, підтримували, розуміли один одного, піклувалися один про одного, вирішували побутові проблеми, займалися облаштуванням житла, шукали засоби та способи покращення спільного матеріального становища, житлових умов. Вони мали спільний бюджет, який спрямовували на побутові потреби, їжу, одяг, дозвілля, відпочинок, помірні ремонтні роботи та облаштування, придбання меблів та техніки до будинку, в якому проживали. У кожного з них були діти, у заявника - син та донька, а у ОСОБА_2 - син, які на момент початку їхніх стосунків вже були повнолітніми та проживали окремо від них. Незважаючи на те, що діти були дорослими, між ними всіма склалися добрі, теплі, по справжньому сімейні відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_2 - ОСОБА_4 помер та заявник разом з ОСОБА_2 переживали гірку втрату, займалися питанням поховання та доглядом за місцем поховання. Спільних дітей у них не було, шлюб також не реєстрували, бо не вважали необхідним. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у віці 65 років неочікувано померла. Всіма питаннями, пов`язаними з організацією поховання, займався заявник та його невістка ОСОБА_3 . У ОСОБА_2 інших родичів немає, тому заявник звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Носової Ж.Б. із заявою про відкриття спадкової справи та 23.12.2022 року приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу після померлої ОСОБА_2 , про що заявнику видано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але в подальшому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки відсутній документ, що підтверджує перебування у зареєстрованому шлюбі з померлою.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 2002 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заява ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи і показаннями свідків підтверджено проживання однією сім`єю заявника та гр. ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є недоведеним через неправильне дослідження та оцінку доказів. Судом не були з`ясовані та відображені в рішенні в повному обсязі усі наявні обставини даної справи, а, відповідно, й зроблені хибні висновки. Вказує, що якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, то відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023 у справі №582/18/21. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: - проживання однією сім`єю із спадкодавцем; - на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: - ведення спільного господарства; - наявності у сторін спільного бюджету; - проведення спільних витрат; - наявність взаємних прав та обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №554/14633/15-ц та від 21.03.2019 у справі №461/4689/15-ц. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки, які викладені у мотивувальній частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року, містять інформацію щодо допитаних у судовому засіданні показаннях свідків. Інших доказів ведення спільного господарства, взаємних прав та обов`язків, спільного бюджету та витрат, рішення суду по даній справі не містить. До того ж, вищезазначені показання свідків не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали можливість дійти висновку про наявність сімейного характеру відносин заявника та спадкодавця, а лише свідчать про епізодичні відвідування заявником останнього. До того ж, самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 17.06.2024 у справі №465/2583/21. Фотографії, надані заявником як докази спільного проживання, не містять вказівки на дату та зроблені переважно під час святкування свят. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №466/3769/16, в якій вказано, що показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Матеріали справи містять відомості з реєстру територіальної громади №2023/0019/72802 від 06.03.2023, з яких вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали за різними адресами. Надані заявником докази, пов`язані зі смертю та захороненням ОСОБА_2 , датовані після смерті спадкодавця, вони не є доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, тобто докази про поховання не є доказами спільного проживання. При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №202/5003/16-ц. зробив висновок, що наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням. Квитанції, видаткові накладні, товарні чеки, надані заявником, не доказують того, що майно було придбане спільно та на користь сім`ї. Вважає рішення суду незаконним та недоведеним факт постійного проживання заявника та спадкодавця через відсутність достатніх доказів ведення заявником з померлою спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували доводи заявника щодо спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у нього з ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 5 ст. 367 ЦПК України, якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.07.2001 державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., власниками в рівних частках житлового будинку з частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці площею 450 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 - син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.05.2019 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Троцькою О.А., власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 є мати ОСОБА_2 (а.с. 27).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 165577520 від 06.05.2019 року, ОСОБА_2 є власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 (а.с. 22).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71007771 від 23.12.2022, сформованого приватним нотаріусом Носовою Ж.Б., 23.12.2022 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу №70081532 після померлої ОСОБА_2 (а.с. 25).

Із вищезазначеного вбачається, що спадщина на вказане майно не приймалася у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зазначений період у зареєстрованому шлюбі не знаходилися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що він є сусідом померлої ОСОБА_2 , знає її приблизно з 1965 року, вони разом будувалися. Знав її першого чоловіка ОСОБА_6 , проживали разом до 90-х років. Свідок декілька разів приходив до ОСОБА_7 і вона йому говорила, що в неї є чоловік, вони разом збиралися, гуляли, ходили на річку. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом вели господарство, тримали курей близько 5-6 штук, був огород. ОСОБА_2 працювала в шашличній офіціантом до 2000 року. ОСОБА_8 працював в совхозі плотником до смерті дружини, а потім захворів. Свідок стверджує, що заявник та ОСОБА_9 проживали однією сім`єю до смерті ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона проживає поряд з ОСОБА_10 . Познайомились із заявником і до смерті ОСОБА_10 проживали в одному будинку. Заявник та ОСОБА_10 тримали огород, у господарстві в них були котик та собачка, хто утримував сім`ю не знає, але думає, що спільно, увесь час вони були вдвох. Свідок стверджує, що заявник та ОСОБА_10 проживали однією сім`єю.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що заявник є її свекром. Свідок познайомилася із ОСОБА_1 та ОСОБА_13 в 2016 році. ОСОБА_14 на той час була пенсіонеркою. ОСОБА_8 весь час працював, заробітну плату приносив і віддавав ОСОБА_10 платити комуналку. Щодо реєстрації шлюбу, вона нічого не запитувала. Свідок стверджує, що заявник та ОСОБА_14 проживали однією сім`єю до смерті ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що заявник є її сусідом, живуть в одному дворі. Заявник та ОСОБА_14 почали спільно проживати з 2002 року. На земельній ділянці у них росли малина, огірки. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 ходили разом на ринок скуплятися, у них був спільний бюджет. Заявник та ОСОБА_14 постійно були разом, як звичайна сім`я. Все було добре.

Судом встановлено, що встановлення вищевказаного факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику для здійснення оформлення спадкових прав.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви у даній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2002 по ІНФОРМАЦІЯ_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, встановив, що встановлення вищевказаного факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику ОСОБА_1 для здійснення оформлення спадкових прав. Тобто, слід прийти висновку, що у даному випадку існує спір про право спадкове, оскільки приватним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 із-за відсутності документа, що підтверджує перебування у зареєстрованому шлюбі з померлою.

Отже, по справі вбачається спір про право.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 постійно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 мала сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2001 ОСОБА_2 як дружина, що мешкає: АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 як син, що мешкає: АДРЕСА_1 , є спадкоємцями ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , в рівних частках частини спадкового майна у вигляді жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_16 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою полтавською нотаріальною конторою від 11.04.1996, реєстровий №1-1867 (а.с. 26).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2019, ОСОБА_2 , як мати померлого ОСОБА_4 , є спадкоємцем частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцеві згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2001 (а.с. 27).

Таким чином, виходячи з вищевказаних правовстановлюючих документів, 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на яку відкрилася спадщина після її смерті.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадкову реєстрі від 23.12.2022, 23.12.2022 відбулася реєстрація спадкової справи №70081532 приватним нотаріусом Носовою Ж.Б. Полтавського міського нотаріального округу, спадкодавцем у якій є ОСОБА_2 (а.с. 25).

Згідно ч. 1,2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не витребовувалася спадкова справа та не досліджувалися її матеріали, тобто судом першої інстанції не встановлено достовірно, чи маються інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 .

У заяві ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу зазначено, що ОСОБА_1 нотаріусом ОСОБА_17 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки відсутній документ, що підтверджує перебування у зареєстрованому шлюбі з померлою, у зв`язку з чим йому роз`яснено нотаріусом та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Проте, матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ч. 1,2,3,5 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

По справі вбачається, що ОСОБА_1 із даною заявою звернувся до суду 03.05.2024, тобто після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Відсутні відомості щодо пред`явлення до суду органом місцевого самоврядування заяви про визнання спадщини відумерлою. Строк пред`явлення такого позову не сплинув.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 з 23.12.2016 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Як стверджується у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, що з жовтня 2002 до ІНФОРМАЦІЯ_2 він проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія зауважує, що є слушними доводи апеляційної скарги про те, що самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Інших належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження підстав заяви ОСОБА_1 суду не надав.

Також колегія суддів звертає увагу на те обставину, що встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з жовтня 2002 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд першої інстанції залишив поза увагою те, що знабранням чинності ЦПК України 2004 р., у редакції від 15.12.2017, згідно п.5 ч.1 ст. 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У ст. 3 СК України, чинного з 01.01.2004 р., зазначається, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають.

До 01.01.2004 діяв КпШС України 1969 року. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004.

Отже, суд першої інстанції, встановлюючи факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 і до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , не звернув увагу на вимоги матеріального права.

Таким чином, як встановила колегія суддів, є неправильним висновок суду першої інстанції в частині встановлення факту з 2002 року, оскільки встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу (ст. 74 СК України) можливе лише з часу набрання чинності, тобто з 01.01.2004.

Згідно ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

По справі вбачається, що територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської радипритягнута до участі у даній справі окремого провадження в якості заінтересованої особи, хоча є підстави вважати, що існує спір про право, який розглядається за правилами позовного провадження, тому територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради(за відсутності інших спадкоємців) повинна бути відповідачем у справі, т.я. за законом має право на пред`явлення позову про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_2 .

Згідно ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись ст.ст. ст. 294 ч. 6, ст. 315 ч. 4, 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.4, 377 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради - задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 ,що він має право подати позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов