ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 402/1060/20

провадження № 22-ц/4809/771/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Конюшка Дениса Борисовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року у складі судді Бондаренка А. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду у сумі 77 026 грн 49 коп, моральну шкоду у розмірі 7 000 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 07.09.2018 на автодорозі Київ-Одеса на території Благовіщенського району, Кіровоградської області на 253 км. внаслідок невиконання ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 під керуванням та належного на праві приватної власності ОСОБА_1 та велосипеда «Active Alu» під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті порожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачеві транспортний засіб «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 та заподіяно позивачеві матеріальної шкоди в розмірі 77 026 грн 49 коп, що включає в себе 64 982 грн 48 коп - вартість відновлювального ремонту «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 , 5 344 грн 01 коп величина втрати товарної вартості автомобіля та 5 200 грн витрат на оплату послуг евакуатора на транспортування пошкодженого автомобіля.

У зв`язку з тим, що вказані матеріальні збитки були завдані внаслідок винних дій ОСОБА_2 , позивач вважав, що відповідач, як заподіювач шкоди, повинен їх відшкодувати.

Крім того, пошкодження автомобіля негативно вплинуло на моральний стан та сімейні відносини позивача, порушено його звичайний розпорядок життя, адже він вимушений відмовитися від запланованих поїздок та сімейного відпочинку, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 110 400 грн та судові витрати.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.09.2018 за участю транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 під керуванням та належного на праві приватної власності ОСОБА_1 та велосипеда «Active Alu» під керуванням ОСОБА_2 , останній отримав тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 було нанесено глибоких фізичних, душевних та моральних страждань, у нього спостерігалась тривога за власне життя, він переніс психологічний стрес, мав пригнічений стан та нервове відношення до оточуючого світу, втратив спокій і сон, відчував фізичний біль від отриманих травм.

Васлідок отриманих травм відповідач втратив вигідну роботу, в його житті участились сімейні сварки, а через великий нервовий зрив у дружини розвинулось онкологічне захворювання, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 77 026 грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі - у розмірі 15 000 грн за надання правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в частині сплати судового збору 840 грн 60 коп.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 11 000 грн.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету частину сплаченого ним при зверненні до суду судового збору пропорційно частині задоволеного позову у розмірі 229 грн 30 коп, від сплати яких звільнений ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що майнова шкода була завдана ОСОБА_1 внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, а тому вона підлягає відшкодуванню.

Зважаючи на винну поведінку ОСОБА_2 , яка виразилась у порушеннях Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, зважаючи на те, що внаслідок цього було пошкоджене майно ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про спричинення йому моральної шкоди ОСОБА_2 і про необхідність її відшкодування.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав доведеним факт перенесення ОСОБА_2 фізичного болю та страждань, спричинених ушкодженням його здоров`я внаслідок дорожньо-траспортної пригоди, водночас суд вважав, що останнім не доведено причинного зв`язку між дорожньо-транпортною пригодою та такими вказаними ним у зустрічному позові чинниками моральних страждань як: втрата вигідної роботи, сімейні сварки, нервовий зрив та онкологічне захворювання його дружини.

Короткий зміст апеляційних скарг

В апеляційній скарзі адвокат Конюшко Д. Б., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 да ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та ухвалити у відповідній частині нове, яким залишити відповідний зустрічний позов без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, є незаконним та необґрунтованим.

Саме ОСОБА_2 є особою, протиправними діями якої і з вини якої йому було завдано моральної шкоди внаслідок дорожньо-танспортної пригоди, що сталася 07 вересня 2018 року, а тому вина позивача відсутня.

Керуючись методикою, навдеденою ОСОБА_2 в зустрічному позові, розмір моральної шокди, завданої відповідачу діями ОСОБА_1 становить 00,00 грн, оскільки мінімальна величина ступеню вини ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді становить 0.

Крім того, Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_3 з 29.01.2016 не використовується та не застосовується для визначення розміру шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичнми обставинам справи.

Судом першої інстанції при вирішенні справи не було встановлено, чи дійсно 07.09.2018 водієм автомобіля «Kia Sportage» ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 1.10. ПДР України було визначено ситуацію як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п. 12.3. ПДР України було вжито всіх необхідних заходів до екстреного гальмування керованого ним автомобілем, що в свою чергу прямо впливає на визначення розміру нанесеної матеріальної шкоди.

При вирішенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції не застосував норми та положення чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20 (провадження № 61-7385св21), де було розглянуто питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), та встановлено, що у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відзиви на апеляційні скарги

Від адвоката Конюшка Д. Б., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_1 адвокат Богуцький І. О. підтримав доводи апеляційної скарги позивача та заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, представник ОСОБА_2 адвокат Давидюк А. Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та підтримав доводи апеляційної скарги відповідача.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга адвоката Конюшка Д. Б., який представляє інтереси ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задволленню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни.

Постановою, винесеною 11.06.2020 начальником СВ Благовіщенського відділення поліції Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Байдюком О. М. про закриття кримінального провадження № 0000268 від 07.09.2018 встановлено, що 07.09.2018 на автодорозі Київ - Одеса на території Благовіщенського району, Кіровоградської області на 253 км трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 під керуванням та належного на праві приватної власності ОСОБА_1 та велосипеда «Active Alu» під керуванням ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження № 80000268 від 07.09.2018 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 201 від 26.05.2020 встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації, що призвела до ДТП за участю сторін, водію автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з моменту виявлення тієї обставини, що велосипедист який рухався в попутному напрямку по правій полосі відносно руху автомобіля раптово розпочинає змінювати напрямок руху (виїжджати на смугу руху автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 , слід було відповідно до вимог п. 1.10 ПДР визначити дану ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, ужити заходів до екстренного гальмування керованого ним автомобіля, що згідно показів водія ним і було виконано.

Відповідно до описаних розрахунків по завданим вихідним даним слідства водій ОСОБА_1 не мав у своєму розпорядженні технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення і тим самим не мав можливість уникнути ДТП.

В загальному випадку відповідно до вимог п. 6.7 ПДР України «велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу», тому водій велосипеда ОСОБА_2 під час руху по проїзній частині зобов`язаний виконувати вимоги всіх Правил дорожнього руху України, які стосуються водіїв автомобілів.

В даній дорожній ситуації належні дії водія велосипеду ОСОБА_2 перед початком зміни напрямку руху для забезпечення безпеки дорожнього руху та можливості уникнення ДТП регламентувалися вимогами п. 2.3 «б» та п. 10.1 ПДР України. В розглянутій дорожній ситуації при належному виконанні водієм велосипеда вимог п. 2.3 «б» та п. 10.1 ПДР України, він ( ОСОБА_2 ) мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути ДТП.

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 27.05.2020 № 202 встановлено, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів знаходяться невідповідні дії водія велосипеда ОСОБА_2 вимогам п. 2.3 (б) та п. 10.1. ПДР України.

З висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 19/01-19 від 05.02.2019 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 70 326 грн 49 коп, з яких:

- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 64 982 грн 48 коп;

- величина втрати товарної вартості транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 5 344 грн 01 коп.

З копії Договору про проведення експертної оцінки № 19/01-19 від 22.01.2019, копії Акту виконаних робіт № 19/01-19 від 05.02.2019, копії Акту виконаних робіт з евакуації транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 , вбачається, що оцінка вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 19/01-19 від 05.02.2019 була проведена сертифікованим спеціалістом - ФОП ОСОБА_4 на виконання договору з ОСОБА_1 та те, що ОСОБА_1 сплатив за виконання вказаної оцінки 1500 грн.

Надана ОСОБА_1 копія квитанції № 1586751 та копія Акту виконаних робіт від 10.10.2018, підтверджує факт евакуації транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 зі штрафмайданчика Благовіщенського ВП Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області у місто Київ та те, що ОСОБА_1 на це було понесено витрати у розмірі 5 200 грн.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 встановлено, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , а з копії водійського посвідчення ОСОБА_1 вбачається, що він має право керування транспортними засобами категорії «В».

Крім того, згідно копії висновку судово-медичного експерта № 30 від 26.12.2018 вбачається, що на тілі ОСОБА_2 експертизою були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростку зліва другого шийного хребця, що відноситься до середнього ступеню тяжкості, скалкового перелому поперечного відростку справа 3-го шийного хребця зі зміщенням без стискання спинного мозку, що відноситься до середнього ступеню тяжкості, закрита черепно-мозкова травма, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран волосяної часини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран спини, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран верхніх кінцівок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран нижніх кінцівок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння з велосипеду.

Відповідно до копіх епікризу № 7097 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Золотоніської ЦРЛ з 12.09.2018 по 19.09.2018 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом С2-С3, множинні садна голови, верхніх та нижніх кінцівок, спини.

З копій виписок із медичної карти стаціонарного хворого № № 12014, 12942, 14848, 121, виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 1886, 4714, 5588, 6543, 7617, 8442, 12718, 13893, копії виписного епікризу ОСОБА_5 , вбачається, що вона з вересня 2019 року хворіла множинною мієломою, у зв`язку з чим лікувалась.

Відповідно до копії виписного епікризу № 2485 ОСОБА_2 встановлено, що він з 07.09.2018 по 10.09.2018 перебував у травматологічному відділенні Благовіщенської ЦРЛ з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні садна, рани голови, верхніх, нижніх кінцівок, спини, Закритий перелом тіла С5, Забій шийного відділу хребта.

Згідно копії даних компютерно-томографічного дослідження від 12.09.2018 встановлено, що у ОСОБА_2 було діагностовано КТ ознаки перелому хребців С2, С3, поширений остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз шийного відділу хребта, унковертибральний артороз, С3-С4, задні остеофіти в сегментах С3-С7. Дифузний інволютивний остеопороз.

З копії направлення № 234 Золотоніської ЦРЛ від 17.09.2018 встановлено, що ОСОБА_2 направлявся в обласну консультативну поліклініку до лікаря нейрохірурга зі скаргами на головні болі, болі у ділянці ШВХ. З надпису нейрохірурга від 28.09.2018 на звороті направлення вбачається діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом хребців С2, С3. Рекомендовано лікування у невропатолога.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України.

Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою, винесеною 11.06.2020 начальником СВ Благовіщенського відділення поліції Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Байдюком О. М. про закриття кримінального провадження № 0000268 від 07.09.2018 встановлено, що 07.09.2018 на автодорозі Київ - Одеса на території Благовіщенського району, Кіровоградської області на 253 км трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 під керуванням та належного на праві приватної власності ОСОБА_1 та велосипеда «Active Alu» під керуванням ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження № 80000268 від 07.09.2018 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (том 1 а. с. 9-12).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 201 від 26.05.2020 встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації, що призвела до ДТП за участю сторін, водію автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з моменту виявлення тієї обставини, що велосипедист який рухався в попутному напрямку по правій полосі відносно руху автомобіля раптово розпочинає змінювати напрямок руху (виїжджати на смугу руху автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 , слід було відповідно до вимог п. 1.10 ПДР визначити дану ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, ужити заходів до екстренного гальмування керованого ним автомобіля, що згідно показів водія ним і було виконано.

Відповідно до описаних розрахунків по завданим вихідним даним слідства водій ОСОБА_1 не мав у своєму розпорядженні технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення і тим самим не мав можливість уникнути ДТП.

В загальному випадку відповідно до вимог п. 6.7 ПДР України «велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу», тому водій велосипеда ОСОБА_2 під час руху по проїзній частині зобов`язаний виконувати вимоги всіх Правил дорожнього руху України, які стосуються водіїв автомобілів.

В даній дорожній ситуації належні дії водія велосипеду ОСОБА_2 перед початком зміни напрямку руху для забезпечення безпеки дорожнього руху та можливості уникнення ДТП регламентувалися вимогами п. 2.3 «б» та п. 10.1 ПДР України. В розглянутій дорожній ситуації при належному виконанні водієм велосипеда вимог п. 2.3 «б» та п. 10.1 ПДР України, він ( ОСОБА_2 ) мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути ДТП (том 1 а. с. 13-22).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 27.05.2020 № 202 встановлено, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів знаходяться невідповідні дії водія велосипеда ОСОБА_2 вимогам п. 2.3 (б) та п. 10.1. ПДР України (том 1 а. с. 23-30).

З висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 19/01-19 від 05.02.2019 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 70 326 грн 49 коп, з яких:

- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 64 982 грн 48 коп;

- величина втрати товарної вартості транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 5 344 грн 01 коп (том 1 а. с. 31-55).

З копії Договору про проведення експертної оцінки № 19/01-19 від 22.01.2019, копії Акту виконаних робіт № 19/01-19 від 05.02.2019, копії Акту виконаних робіт з евакуації транспортного засобу «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 , вбачається, що оцінка вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 19/01-19 від 05.02.2019 була проведена сертифікованим спеціалістом - ФОП ОСОБА_4 на виконання договору з ОСОБА_1 та те, що ОСОБА_1 сплатив за виконання вказаної оцінки 1 500 грн (том 1 а. с. 56-57).

Надана ОСОБА_1 копія квитанції № 1586751 та копія Акту виконаних робіт від 10.10.2018, підтверджує факт евакуації транспортного засобу автомобіля «Кіа Sportage» р/н НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_1 зі штрафмайданчика Благовіщенського ВП Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області у місто Київ та те, що ОСОБА_1 на це було понесено витрати у розмірі 5 200 грн (том 1 а. с. 58-59).

Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди свідчать про наявність в діях потерпілого ОСОБА_2 грубої необережності, яка сприяла виникненню ДТП.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), зазначено таку правову позицію: груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак, не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

З вказаного сдідуює, що необережність потерпілого не є підставою для покладення на нього відповідальності за шкоду, завдану джерелу підвищеної небезпеки.

З урахуванням викладеної позиції суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 травня 2024 року у справі № 456/1399/22 (провадження № 61-18575 св 23).

За таких обставин, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що майнова та моральна шкода була завдана ОСОБА_1 внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, а тому вона підлягає відшкодуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З урахуванням наведених норм права, розглядаючи спір про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд враховує, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно із частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого, крім випадків передбачених у частині третій статті 1193 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20), яка є релевантною до обставин цієї справи.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії висновку експерта № 30 від 26.12.2018, складеного на підставі ухвали слідчого судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області, вбачається, що на тілі ОСОБА_2 експертизою були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростку зліва другого шийного хребця, що відноситься до середнього ступеню тяжкості, скалкового перелому поперечного відростку справа 3-го шийного хребця зі зміщенням без стискання спинного мозку, що відноситься до середнього ступеню тяжкості, закрита черепно-мозкова травма, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран волосяної часини голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран спини, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран верхніх кінцівок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, множинних ран нижніх кінцівок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння з велосипеду (том 1 а. с. 113-115).

З копії епікризу № 7097 вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Золотоніської ЦРЛ з 12.09.2018 по 19.09.2018 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом С2-С3, множинні садна голови, верхніх та нижніх кінцівок, спини (том 1 а. с. 116).

Відповідно до копії виписного епікризу № 2485 ОСОБА_2 встановлено, що він з 07.09.2018 по 10.09.2018 перебував у травматологічному відділенні Благовіщенської ЦРЛ з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні садна, рани голови, верхніх, нижніх кінцівок, спини, Закритий перелом тіла С5, Забій шийного відділу хребта (том 1 а. с. 132).

З копії даних компютерно-томографічного дослідження ОСОБА_2 від 12.09.2018 встановлено, що у ОСОБА_2 було діагностовано КТ ознаки перелому хребців С2, С3, поширений остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз шийного відділу хребта, унковертибральний артороз, С3-С4, задні остеофіти в сегментах С3-С7. Дифузний інволютивний остеопороз (том 1 а. с. 133).

За змістом копії направлення № 234 Золотоніської ЦРЛ від 17.09.2018 встановлено, що ОСОБА_2 направлявся в обласну консультативну поліклініку до лікаря нейрохірурга зі скаргами на головні болі, болі у ділянці ШВХ. З надпису нейрохірурга від 28.09.2018 на звороті направлення вбачається діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом хребців С2, С3. Рекомендовано лікування у невропатолога (том 1 а. с. 32).

Аналізуючи докази, подані сторонами, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не довів, що дорожньо-транспортна пригор сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_2 або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається.

У той же час, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 193 ЦК України).

Тобто розмір відшкодування може бути зменшено, а не відмовлено у позові.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Враховуючи, що характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди дали підстави для висновку про наявність в діях потерпілого ОСОБА_2 грубої необережності, яка сприяла виникненню дорожньо-транспортної пригоди, тому з урахуванням положень частини другої статті 1193 ЦК України, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції в цілому правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 11 000 грн.

При цьому суд зазначає, що сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, відсутність вироку у кримінальному провадженні чи постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для звільнення цієї особи від цивільної відповідальності, оскільки кримінальна та цивільно-правова відповідальність є різними за умовами, наслідками та не є взаємопов`язаними.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про безпідставність стягнення з нього завданої моральної шкоди у зв`язку з відсутністю в його діях вини, оскільки такі доводи суперечать вимогам наведеному законодавству.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої доржньо-транспортною пригодою, не врахував наведених вище обставин та висновків Верховного Суду, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Невідповідність висновків, викладених урішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення у вказаній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Конюшка Д. Б., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає залиенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасуваню з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду пядлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаних вимог, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судових витрат в частині сплати судового збору в розмірі 840 грн 60 коп підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (том 1 а. с. 8), пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 362 грн, підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Конюшка Дениса Борисовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судових витрат в частині сплати судового збору в розмірі 840 грн 60 коп скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Сплачений ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят два) грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2024.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко