Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2122/22 Головуючий у 1-й інст. Євген Татуйко
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/2122/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року, яке ухвалено під головуванням судді Татуйка Є.О. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з відповідача залишок несплаченого боргу за розпискою від 03 вересня 2018 року в розмірі 237 158 дол.США, а також 12 405 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 вересня 2018 року ОСОБА_2 під час здійснення фінансової операції написав розписку, якою підтвердив отримання від нього грошових коштів у розмірі 248 758 дол.США, а також підтвердив їх повернення після спливу трьох років. Певний проміжок часу ОСОБА_2 здійснював виплату боргу, про що зазначено на зворотній стороні розписки, та повернув кошти у сумі 11 600 дол.США. Кінцевий термін виконання обов`язку за розпискою від 03 вересня 2018 року сплинув 03 вересня 2021 року. Станом на день подання позовної заяви загальна сума боргу становить 237 158 дол.США, адже відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо повернення решти взятих у позику коштів. Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 особисто та за допомогою телефонного зв`язку з метою отримання належних йому грошових коштів, але позичальник ігнорує прохання та порушує встановлені в розписці зобов`язання. Жодних пояснень, прохань щодо відстрочення повернення суми боргу, листів-повідомлень, пропозицій щодо заміни боржника чи інших звернень до нього від ОСОБА_2 не надходило. Розуміючи те, що ОСОБА_2 не збирається повертати належні йому кошти, він 05 січня 2021 року звернувся до Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою). ОСОБА_2 не повернув йому грошові кошти за борговою розпискою від 03 вересня 2018 року в сумі 237 158 дол.США, що стало підставою для звернення з позовною заявою до суду за захистом своїх прав та інтересів за вимогою про стягнення залишку боргу.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 231 858 дол.США. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції порушив його право на участь в судовому засіданні, оскільки не визнав причини неявки в судове засідання поважними та, як наслідок, провів стадію підготовчого засідання у його відсутність та відсутність його представника. На переконання скаржника порушення судом першої інстанції норми процесуального права призвело до прийняття неправильного по суті рішення, оскільки не були з`ясовані всі обставини справи та не було вжито всіх заходів для забезпечення стороні можливості заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Так, суд першої інстанції встановив факт заперечення відповідачем суми заборгованості за позикою за даним борговим документом, але дійшов висновку, який не відповідає дійсним обставинам справи. Суд на стадії судового розгляду неодноразово витребовував у позивача оригінал розписки, як єдиного доказу на підтвердження підстав позову, та неодноразово позивач не надавав її без пояснення причин невиконання вимог суду, а тому у нього виник розумний обґрунтований сумнів дійсності документу, який було подано після таких дій позивача. Суд першої інстанції допустив неповноту дослідження обставин справи з огляду на відмову в наданні можливості підготовки та подачі обґрунтованого письмового клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, враховуючи і ту обставину, що суд провів підготовче засідання без участі сторін та не надав можливості заявити таке клопотання на стадії підготовчого засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що у ОСОБА_2 було достатньо часу для вчинення всіх процесуальних дій, але відповідач своїм правом не скористався, у тому числі на подання відзиву. Представник відповідача скерував до суду першої інстанції клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, пославшись на зайнятість у іншому судовому процесі та відсутність відповідача на території України. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання, оскільки представник відповідача завчасно був проінформований про дату, час та місце проведення судового засідання та міг спланувати власний графік належним чином. Суд першої інстанції проведенням підготовчого судового засідання жодним чином не позбавив відповідача тих чи інших прав. Окрім того, під час розгляду справи ОСОБА_2 спочатку визнав наявність неповернутої суми заборгованості за позикою, яку він отримав, але у подальшому намагався довести свою непричетність до написання розписки та піддавав сумніву її дійсність, зайнявши іншу стратегію захисту, щоб ухилитися від виконання зобов`язання.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Вернидуб Д.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Бугайчук М.В. просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.ст.509,526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, але у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі №369/3340/16-ц.

Також відповідно до положень частин першої-третьої ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до оригіналу розписки від 03 вересня 2018 року, який наданий апеляційному суду позивачем та долучений апеляційним судом до матеріалів справи, ОСОБА_2 узяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 248 758 дол.США (а.с.142). Повернення цієї суми позивачу відповідач планував здійснювати щомісяця, починаючи з 14 жовтня 2018 року мінімальними платежами 2 000 дол.США. При цьому відповідач зобов`язався виплатити повну суму згідно з розпискою упродовж трьох років з моменту її підписання.

На зворотній стороні розписки містяться наступні позначення: 15 жовтня 2018 року - 2 000 дол.США, 25 листопада 2018 року - 700 дол.США, 12 березня 2019 року - 1 300 дол.США, 01 листопада 2019 року - 1 000 дол.США, 29 листопада 2019 року отримав 1 000 дол.США, 22 грудня 2019 року - 1 000 дол.США, 20 січня 2020 року - 1 000 дол.США, 01 травня 2020 року - 1 000 дол.США, 18 червня 2020 року - 900 дол.США, 11 серпня 2020 року - 1 000 дол.США.

Окрім того, ОСОБА_1 також надав станом на 21 лютого 2023 року розрахунок погашення боргу ОСОБА_2 із 03 вересня 2018 року по 11 серпня 2020 року, де зазначений залишок боргу в сумі 231 858 дол.США (а.с.80). Так, позивач добавив повернення відповідачем коштів з 13 березня 2019 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 6 000 дол.США (записано у телефоні).

Отже, за простим математичним підрахунок сума неповернутих коштів склала 231 858 дол.США (248 758 - 10 900 - 6 000).

Сторона відповідача не визнає суму залишку заборгованості за розпискою та наполягає на тому, що вказану розписку ОСОБА_2 не писав та не підписував.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Разом із тим, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування ґрунтуватися на припущеннях не може (ст.ст.12,81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Представник відповідача в черговому судовому засіданні відкликав клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судом апеляційної інстанції судової почеркознавчої експертизи, враховуючи, що суду апеляційної інстанції саме стороною відповідача не надано необхідних для її проведення документів, у той час, як сторона позивача, як зазначалося вже вище, надала суду апеляційної інстанції оригінал розписки, у тому числі, для проведення почеркознавчої експертизи.

Отже, апеляційний суд виходить від зворотного, що сторона відповідача не довела, що ОСОБА_2 не писав та не підписував розписки від 03 вересня 2018 року, а тому не спростовано належними та допустимими доказами написання та підписання відповідачем розписки від 03 вересня 2018 року, яка знаходилася у кредитора ОСОБА_1 , що підтверджує поза всяким сумнівом ті обставини, що позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 248 758 дол.США, але ОСОБА_2 кошти за умовами договору позики у повному обсязі не повернув.

Також стороною відповідача не надано доказів на підтвердження повернення відповідачем більшої суми кошти за договором позики, ніж ту, яку означив позивач. Отже, ОСОБА_2 не спростував висновків суду першої інстанції відносно того, що за договором позики залишок боргу становить 231 858 дол.США. За таких обставин, доводи апеляційної скарги не доводять неправильного вирішення справи по суті та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі та те, що суд першої інстанції порушив права ОСОБА_2 на участь в судовому засіданні, не визнав поважними причини неявки в судове засідання та як наслідок провів стадію підготовчого засідання у відсутність відповідача та його представника, що перешкодило у призначенні судом першої інстанції судової почеркознавчої експертизи спростовуються наступним.

Так, ухвалою від 01 вересня 2022 року суд першої інстанції відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче судове засідання на 29 вересня 2022 року (а.с.31). За клопотанням представника відповідача 29 вересня 2022 року судове засідання відкладено на 24 жовтня 2022 року (а.с.34,45-46). У зв`язку з перебуванням судді Татуйка Є.О. у нарадчій кімнаті у кримінальній справі з 06 жовтня по 03 листопада 2022 року судове засідання 24 жовтня 2022 року, призначене у цій цивільній справі, не відбулося та розгляд справи відкладений на 24 листопада 2022 року (а.с.52). Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вернидуба Д.В. 24 листопада 2022 року надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на перебування відповідача у службовому відрядженні у Республіці Польща (місто Вроцлав) та зайнятість адвоката у іншій справі в суді апеляційної інстанції (а.с.56-57). Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2022 року в задоволенні клопотання про відкладення проведення підготовчого судового засідання відмовлено та закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду. Суд першої інстанції відмовив у відкладенні підготовчого засідання із посиланням на те, що представник відповідача був завчасно проінформований про дату, час та місце проведення судового засідання, а тому не був позбавлений можливості спланувати власний графік належним чином. Окрім того, у судому засіданні, яке було проведено 17 березня 2023 року, суд першої інстанції відмовив відповідачу ОСОБА_2 у призначенні експертизи з тих мотивів, що такі дії вважає затягуванням розгляду справи, копія розписки відповідає оригіналу та відповідач може провести таку експертизу за власною ініціативною.

Мотиви суду першої інстанції з приводу можливості провести почеркознавчу експертизу на замовлення відповідача помилкові, приймаючи до уваги відсутність у нього оригіналу розписки від 03 вересня 2018 року, яка мала бути предметом дослідження експерта, який має у цій сфері спеціальні знання.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, врахувавши вказане вище та зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, зокрема, щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи за клопотання відповідача на стадії апеляційного перегляду. Водночас сама сторона відповідача, як вже зазначалася вище, не надала необхідних для проведення такої експертизи документів (вільних та умовно-вільних зразків почерку і підпису ОСОБА_2 , не забезпечила особисте відібрання судом апеляційної інстанції у відповідача експериментальних зразків його почерку і підпису, що виключно залежало саме від волевиявлення сторони відповідача, тощо). Натомість сторона позивача надала суду апеляційної інстанції оригінал розписки від 03 вересня 2018 року для проведення судової почеркознавчої експертизи. Отже, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду усунув недоліки, допущені судом першої інстанції та у такий спосіб запобіг зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вжив заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не відноситься до обов`язкових підстав, з якими частина третя ст.376 ЦПК України пов`язує скасування рішення суду першої інстанції, та спір вирішений по суті правильно.

Решта доводів апеляційної скарги не змінює висновків суду першої інстанції про укладення сторонами договору позики та невиконання його умов відповідачем щодо обов`язку повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: