Справа № 953/8839/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2024 р.

Київський районний суд міста Харкова у складі судді Вітюка Р.В. перевірив позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Самощенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Зеленецька Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору та витребування майна у добросовісного набувача

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ключник О.М. звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Хаблова В.М., Костіна О.О., треті особи: приватний нотаріус Самощенко О.А., ОСОБА_3 , приватний нотаріус Зеленецька О.В., в якому просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Хаблова В.М.;

- визнати недійсними та скасувати: постанову приватного виконавця Хаблова В.М. від 02.07.2024 про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 71562276, а саме житлового будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8; акт від 02.07.2024 про передачу приватним виконавцем Хабловим В.М. майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 71562276, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8.

- скасувати свідоцтво про право власності № 1555 від 26.08.2024 ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8, видане приватним нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А. та скасувати запис про речове право № 56416799 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 120, зареєстрованого на підставі рішення про державну реєстрацію прав номер: 74753853.

- витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8.

- стягнути за рахунок приватного виконавця Хаблова В.М. та ОСОБА_2

на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, витрат на професійну правову допомогу, витрати пов?язані із залученням свідків, їх переїздом до міста Харкова, витрат за проведення експертиз.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

26.09.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої заявник долучив квитанцію про сплату судового збору.

Після надходження позовної заяви суд вирішує питання щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, або відкриває провадження у справі.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви з таких підстав.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У позові, який поданий до суду, позивач звернувся з вимогами до (1) приватного виконавця про: визнання недійсними та скасування постанови приватного виконавця та акту про передачу приватним виконавцем майна стягувача в рамках виконавчого провадження; (2) ОСОБА_2 про: скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та витребування у добросовісного набувача нерухомого майна.

Тобто одні вимоги заявлені до приватного виконавця, пов`язані з вчиненням останніх виконавчих дій у процесі виконавчого провадження, а інші - до фізичної особи.

При цьому, як вбачається з позовних вимог, оскаржувана постанова приватного виконавця ухвалена в межах виконавчого провадження № 71562276.

Так, приватний виконавець постановою від 02.07.2024 ВП № 71562276 ухвалив передату стягувачу ОСОБА_2 нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості, що належить боржнику - ОСОБА_3 . Тобто сторонами вказаного виконавчого провадження є: стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач у цій справі - ОСОБА_1 не є учасником виконавчого провадження № 71562276.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17 сформувала такі висновки:

- коли суд господарської юрисдикції ухвалив рішення в межах предмета спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-от наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження і таким чином порушив право чи пріоритет на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником провадження у господарському суді і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень;

- якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в побічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності;

- за правової ситуації, описаної в касаційній скарзі банку, звернення останнього як юридичної особи, право якої було порушено рішенням та діями державного виконавця, зі скаргою до господарського суду як до суду, під час виконання рішення якого були допущені порушення прав юридичної особи, не можна вважати зверненням до належного суду. Передусім така особа не належить до суб`єктів оскарження, бо не є ні стороною, ні іншим учасником виконавчого провадження, які відповідно до вимог частини першої статті 1212 та частини першої статті 339 ГПК в редакції до і після 15 грудня 2017 року, частини першої статі 74 Закону № 1404-VIII мають право оскаржити рішення державного виконавця до господарського суду.

Суд вважає, що вказані висновки підлягають врахуванню і в цій справі з огляду на ідентичний зміст статті 447 ЦПК України і статті 339 ГПК України, зокрема, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України.

Системний аналіз наведених положень законодавства вказує, що неучасник виконавчого провадження, який вважає, що рішенням, дією, бездіяльністю державного / приватного виконавця порушено його право, може оскаржити його акти саме як суб`єкта владних повноважень, що, відповідно, вказує на публічно-правовий характер спірних правовідносин і підвідомчість такого спору адміністративному суду.

За обставин цієї справи позивач не є учасником виконавчого провадження, а тому у разі якщо суб`єкт владних повноважень (у даному випадку приватний виконавець, який виконує тіж функції щой державний) порушує право чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така фізична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в пубічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Отже, суд, враховуючи наведене правове регулювання порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності державного / приватного виконавця та висновки Велдикої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування постанови приватного виконавця від 02.07.2024 про передачу майна стягувачу та акту від 02.07.2024 про передачу приватним виконавцем майна стягувачу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 26.02.202 у справі № 304/284/18, від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц.

Суд зазначає, що вимоги позивача щодо скасування свідоцтво про право власності № 1555 від 26.08.2024 на нерухоме майно та витребування у добросовісного набувача нерухомого майна у фізичної особи за своє суттю є вимогами приватно-правового характеру і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд констатує, що позивач у позові об`єднав, як вимоги публічно-правового характеру, розгляд яких віднесено до адміністративної юрисдикції, так і приватного-правового характеру, яку розглядаються в порядку цивільного судочинства, з урахуванням суб`єктного складу.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 188 ЦПК України).

Об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності, є неможливим.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі № 383/ 27/22, Великої Палати Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 215/3640/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі № 420/3956/20 зазначила, що роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Отже, враховуючи те, що позивач об`єднав у позові вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства і у суду відсутня можливість їх роз`єднати (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 420/3956/20), такий позов підлягає поверненню на підставі ункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 175, 185, 188, 260, 261, 353 355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Самощенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Зеленецька Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору та витребування майна у добросовісного набувача повернути позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ВІТЮК