Справа №132/2909/24
Провадження №2/132/828/24
Ухвала

Іменем України

"23" вересня 2024 р. Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Аліменко Ю.О.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Вінницької області, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області, через систему «Електронний суд», надійшла зазначена позовна заява.

Відповідно до копії наказу № 86-В від 13.09.2024 року суддя Аліменко Ю.О. перебував у відпустці з 16 вересня 2024 року по 19 вересня 2024 року включно, тому питання про можливість відкриття провадження у справі вирішується 23.09.2024.

Перевіривши подану позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви викладені в ст. 175 ЦПК України, відповідно до якої, чітко регламентовано, що позовна заява подається до суду в письмовій формі та повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9)попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За вимогами ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В зв`язку з цим він перебував в умовах адміністративного провадження щодо нього з моменту складення протоколу та до ухвалення Вінницьким апеляційним судом остаточного рішення, а саме: із 29.05.2022 р. до 31.08.2022 р., тобто 3 місяці. Дана обставина є рівнозначною перебуванню під слідством та судом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.04.2024 розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 8000 гривень. В такому випадку на день подання позовної заяви мінімальний розмір морального відшкодування становить 24 (Двадцять чотири тисячі) грн. (8000 грн х 3 місяці).

Отже сума, визначена судом на день ухвалення рішення відповідно до положень ст. 13 Закону №266, у будь-якому випадку є гарантованою мінімальною сумою морального відшкодування, яка зменшенню не підлягає. При цьому суди мають виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Така позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 22.04.2019 року у справі №236/893/17).

Законом №266 передбачено, що моральна шкода вважається спричиненою у разі незаконного перебування під слідством та судом. Проте під час провадження у справі позивач не просто пасивно перебував під слідством та судом. Він змушений був активно захищатися та доводити свою непричетність до адміністративного правопорушення. Для цього позивач уклав Договір про надання правничої допомоги із адвокатом на суму 8000 гривень. Адвокат надавав суду першої інстанції заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення тощо, в яких, посилаючись на прецедентні судові рішення, доводив невинуватість позивача. Після ухвалення Калинівським районним судом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній оскаржив дану постанову до суду апеляційної інстанції, та у апеляційній скарзі і під час апеляційного розгляду скарги знову доводив відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Крім цього, поліцейськими було незаконно вилучено автомобіль позивача, який, не зважаючи на повне виправдання останнього від обвинувачення за ст. 130 КУпАП, до цього часу йому не повернуто.

Тому незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, незаконне вилучення автомобіля та неповернення його протягом двох років після закриття справи про адміністративне правопорушення спричинили та продовжують спричиняти позивачу моральні страждання, викликані, в тому числі і порушенням права останнього на мирне володіння своєю власністю.

З огляду на викладене ОСОБА_1 вважає, що за 3 місяці перебування під слідством та судом, а також за 2 роки порушення його майнового права справедливим відшкодуванням буде сума у 100 000 (сто тисяч) гривень.

Належний позивачу автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який був вилучений поліцейськими після складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача, на автомобільному ринку Вінницької області в середньому коштує 33 000 гривень (800 доларів США).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить стягнути з Держави Україна на його користь: 100000 грн. моральної шкоди; 33000 грн. матеріальної шкоди в розмірі вартості автомобіля; 8000 грн. кошти сплачені за надання юридичної допомоги.

За приписами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, саме по собі притягнення позивача до адміністративної відповідальності, перебування в умовах адміністративного провадження, не може свідчити про встановлений факт спричинення йому (позивачу) моральної шкоди за відсутності понесеної ним шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та такими діями поліції.

Наявність постанови суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не є безумовною підставою для відшкодування особі моральної шкоди, за відсутності на те чіткої норми закону, оскільки ст. 1176 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відшкодування державою шкоди незалежно від вини її заподіювача, до якої не віднесено притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім того, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2022 року Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, транспортний засіб ОСОБА_1 було поміщено на майданчик тимчасового тримання за адресою: АДРЕСА_1 про, що було складено Акт «огляду та тимчасового затримання транспортного засобу» від 29.05.2022. Відомостей про те чи звертався ОСОБА_1 з приводу повернення належного його автомобіля та чи повертався йому останній матеріали позовної заяви не містять.

При цьому у порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивачем не додано до матеріалів позовної заяви доказів на підтвердження як факту, так і розміру завданої йому моральної шкоди та матеріальної шкоди.

Крім вищезазначеного, позивачу необхідно визначитись також із колом відповідачів, які мають були залученими до розгляду даної справи.

Оскільки завдана позивачу шкода буде відшкодовуватися за рахунок коштів Державного бюджету України то до участі в розгляді справи потрібно залучити в якості відповідачів Державну казначейську службу та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом слід залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Також, з позовної заяви вбачається, що представником позивача в позовній заяві не заначено відомості про наявність або відсутність у нього, позивача та відповідачів електронного кабінету, що суперечить вимогам п. 2. ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

З огляду на викладене, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до форми та змісту позовної заяви, викладених в ст. 175 ЦПК України, та вимог п. 2, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, які викладені в мотивувальній частині ухвали.

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного, вважаю за необхідне залишити вказану позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення її недоліків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Вінницької області, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: