Справа № 372/3804/24
Провадження № 2-1769/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 вересня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування квартирою, відповідно до якого просить усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві володіння та користування майном (квартирою) шляхом вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., та зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити вільний вхід/вихід та перебування в цьому приміщенні. Зобов`язати Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області вселити ОСОБА_1 в 4/6 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.11.2013 року № 2270 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності: гр. ОСОБА_1 4/6 та членам її сім`ї, ОСОБА_2 1/6 частки, ОСОБА_3 - 1/6 частки. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 90,3 кв.м. Між ними неодноразово виникали конфлікти щодо можливості використання спільної квартири та відповідач категорично відмовляється надати доступ до квартири і можливість використовувати належне їй майно, в зв`язку з чим, на даний час вона позбавлена можливості користуватись належною їй власністю, що є неправомірним та порушує її Конституційні права. Шлюб між нею та відповідачем розірвано, домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли, а тому вказаною квартирою фактично користується лише відповідач, який не визнає її в якості співвласника житла, перешкоджає у володінні та користуванні цим житлом, не дає можливості заселитися до нього, визначитися із порядком користування житловим приміщенням, а також здійснювати обслуговування належного їй житла. Вона неодноразово намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, зверталася до колишнього чоловіка з пропозицією щодо спільного користування майном, однак відповідач ігнорує всі її пропозиції та вимоги, не визнає її права власності на дану квартиру та вважає, що право власності належить лише йому, щ суперечить свідоцтву про право власності на житло. Оскільки відповідач категорично відмовляється встановити порядок користування майном мирним шляхом, не дає їй права повноцінно користуватися стягнути з відповідача понесені неї при зверненні до суду з даним позовом судові витрати, в розмірі 1 211 грн. 20 коп. суму сплаченого судового збору та в розмірі 15 000 грн. 00 коп. витрати на правничу допомогу.

08 липня 2024 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення підготовчого судового засідання.

21 серпня 2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.11.2013 року № 2270 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності: гр. ОСОБА_1 4/6 та членам її сім`ї, ОСОБА_2 - 1/6 частки, ОСОБА_3 - 1/6 частки. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 90,3 кв.м.

Між учасниками справи неодноразово виникали конфлікти щодо можливості використання спільної квартири та відповідач категорично відмовляється надати доступ до квартири і можливість використовувати належне позивачу, в зв`язку з чим, на даний час вона

позбавлена можливості користуватись належною їй власністю, що є неправомірним та порушує її Конституційні права.

11.04.2016 року Обухівським районним судом Київської області винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли, а тому вказаною квартирою фактично користується лише відповідач, який не визнає позивачку в якості співвласників житла, перешкоджає у володінні та користуванні цим житлом, не дає можливості заселитися до нього, визначитися із порядком користування житловим приміщенням, а також здійснювати обслуговування належного позивачці житла.

Колишній чоловік ОСОБА_2 , якому належить лише 1/6 чистини з середини квартири дверей в замок вставив ключ, та створює перешкоди (не впускає) її до вищезазначеної квартири.

Ці факти підтверджують актами від 29.07.2019 року, від 15.04.2023 року, від 03.09.2020 року від Українського водопровідно-каналізаційного підприємства,

Позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до колишнього чоловіка ОСОБА_2 з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але ОСОБА_2 відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги позивачки.

ОСОБА_2 не визнає права власності позивачки на дану квартиру та вважає, що право власності на квартиру належить лише йому ОСОБА_2 , що суперечить Свідоцтву про право власності на житло від 21.11.2013 року № 2270.

Таким чином, ОСОБА_2 не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає позивачці права повноцінно користуватись належним їй майном.

В порядку досудового врегулювання спору позивачка ОСОБА_1 зверталася до органів Поліції ВОПП Обухівського РУП. Факт такого звернення до поліції ВОПП Обухівського РУП підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 24.05.2024 року.

Також 01.06.2024 року складено акт про аварійну ситуацію з водопостачанням та водовідведенням за адресою: АДРЕСА_1 .

28.06.2024 року позивачка ОСОБА_1 зверталась з заявою до начальника КП «ПОЖ УМР» про усунення аварійної ситуації, яка склалась на трубопроводі холодного водопостачання.

17.06.2024 року від Національної поліції України ГУНП в Київській області Обухівське районне управління поліції Костяєва Т.І. отримала відповідь, що підтверджує те, що колишній чоловік ОСОБА_2 останні 7-м років не впускає Позивачку до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де вона має 4/6 частини права власності, та не впускає соціальні служби.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 07 лютого 2014 року № 5 - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Отже, з огляду на те, що учасники справи є співвласниками спірної квартири, відповідач вчиняє неправомірні дії, а саме, з середини дверей квартири в замок вставив ключ, та створює перешкоди входу/виходу, а також той факт, що позивач позбавлена права вільно користуватися своєю власністю, суд вважає, що в даному випадку є правові підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні цією квартирою шляхом вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . та зобов`язання ОСОБА_2 забезпечення входу/виходу, вільного перебування в цьому приміщенні.

Обставина, що позивачка ОСОБА_1 не зареєстрована у спірній квартирі не є перешкодою у здійсненні нею свого права власності, щодо належної їй частини квартири. Вселення особи у житло, яке належить їй та іншим співвласникам на праві спільної часткової власності, не є втручанням у право на повагу до житла цих осіб, оскільки є реалізацією права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла.

Вищезазначених висновків дійшов Верховний Суд за результатами перегляду судових рішень суду першої і апеляційної інстанції у справах № 334/7307/20 (постанова від 13 лютого 2023 року), № 466/8225/20 (постанова від 06 вересня 2023 року), № 638/9683/20 (постанова від 29 листопада 2023 року).

В свою чергу, за частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 15 «Право на захист цивільних прав та інтересів» ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Також, відповідно до статті 16 «Захист цивільних прав та інтересів судом» ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до зазначених вище обставин спірних правовідносин, зазначених у цій позовній заяві, обґрунтованих нормами матеріального та процесуального права, на підтвердження яких позивачкою надано належні та допустимі письмові докази, а тому позивачка просить суд захистити її порушене право шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою.

Таким чином, обраний позовом спосіб захисту цивільного права, відповідає вимогам матеріального закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду знайшли об`єктивне підтвердження доводи позову про наявність в діях відповідача ОСОБА_2 вчинення перешкод у користуванні позивачкою ОСОБА_1 належною їй часткою квартири, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Однак у позовній заяві не зазначено, а під час судового розгляду не виявлено ні правових, ні фактичних підстав для інших позовних вимог про покладення певних зобов`язань на органи державної виконавчої служби. Зокрема, позивач не пред`являв відповідних позовних вимог до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області, не ініціював питання про залучення цієї юридичної особи в якості третьої особи у спорі, жодним чином вмотивував цю позовну вимогу, а в судове засідання не з`явився, тому усунути відповідні процесуальні перешкоди для задоволення подібної вимоги під час судового розгляду не представилось можливим.

Задоволення вказаної вимоги буде суперечити принципу диспозитивності цивільного судочинства і порушуватиме права особи, яка не була залучена позивачем до вирішення спору.

Відтак, відповідну позову вимогу суд вважає безпідставною, тому задоволенні вимог про зобов`язання Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) в 4/6 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , слід відмовити.

При цьому суд вважає, що задоволення основної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в достатній мірі є ефективним і достатнім способом відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні лише, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Правомірним суд визнає вимоги позивачки про відшкодування відповідачем понесених нею судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату судового збору.

Також правомірним суд визнає вимоги позивачки про відшкодування відповідачем витрат понесених позивачкою при зверненні до суду з даним позовом на правову допомогу, оскільки такі вимоги відповідають ст. 137 ЦПК України та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Керуючись ст.ст. 19, 41, 55, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 78, 81, 116, 118, 125, 126, 152, 153 Земельного кодексу України, ст.ст. 319, 321, 373, 386, 387, 391 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) перешкоди у праві володіння та користування майном (квартирою) шляхом вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., та зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) забезпечити вільний вхід/вихід та перебування в цьому приміщенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп., а всього 16 211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко