Справа № 154/5149/23 Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В.
Провадження № 22-ц/802/161/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 13 грудня 2023 року звернувся в суд із заявою про забезпечення позову (до подання позовної заяви). Обґрунтовуючи вимоги заяви вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є його батьком. Під час процедури поховання стало відомо, що між його батьком та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір довічного утримання № 2610 від 08 жовтня 2020 року, цього ж дня здійснена реєстрація права власності на спірну квартиру, загальною площею 45,9 кв. м., що по АДРЕСА_1 . 13 грудня 2023 року з метою вступу у спадкове майно за законом після смерті батька звернувся до приватного нотаріуса і виявив розбіжності в документах. Вважає договір довічного утримання недійсним, оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконувала передбачені договором обов`язки, тривалий час перебувала за кордоном, покійний помер та знаходився в квартирі сам. Має намір звернутися в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин, визнання договору довічного утримання недійсним та скасування реєстраційних дій. З метою недопущення відчуження квартири звертається з відповідним клопотанням. Невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, у подальшому може ускладнити чи унеможливити поновлення його прав як спадкоємця.

Просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру загальною площею 45,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири загальною площею 45,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 45,9 кв. м., житловою площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 102, яка на підставі Договору довічного утримання № 2610 від 08 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимирського району, Волинської області Гордійчуком Б. І., зареєстрована за ОСОБА_2 .. До набрання чинності рішення у справі заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири загальною площею 45,9 кв. м., житловою площею 28,8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 102.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 25 грудня 2023 року подала апеляційну скаргу на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2023 року. Вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у заяві про забезпечення позову представник позивача не зазначив, які саме обов`язки за договором довічного утримання вона не виконувала. Перебування за кордоном не може бути підставою для визнання договору довічного утримання недійсним. У випадку невиконання нею узятих на себе за цим договором зобов`язань, ОСОБА_5 мав право звернутися в суд із позовом про розірвання договору. Предметом позову в цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору довічного утримання. У разі його задоволення, судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню у подальшому, тому суд помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний позивачем спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Просила скасувати ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області про забезпечення позову від 14 грудня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Від представника позивача ОСОБА_6 до апеляційного суду 10 січня 2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не підписаний. Ухвалою апеляційного суду від 23 січня 2024 року відзив повернуто без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_6 подав 22 січня 2024 року заяву про розгляду справи без участі позивача та його представника, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити ухвалу суду без змін.

Від представника відповідача ОСОБА_3 22 січня 204 року надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, яке мотивоване тим, що він буде зайнятий як захисник обвинуваченого в іншому судовому засіданні у Любшівському районному суді Волинської області о 15 год 00 хв 23 січня 2024 року, де його участь є обов`язковою.

Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , оскільки суду не подані докази участі як адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 , і за таких обставин зазначена причина неявки не є поважною, розгляд справи проводити у відсутності осіб, які не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.»

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 22 грудня 2023 року подав у суд позовну заяву до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування реєстраційної дії, у якій просив: визнати недійсним договір довічного утрмання № 2610, який посвідчений 08 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б. І., між ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 45,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 54477387 від 08 жовтня 2020 року 12:00:17, приватний нотаріус Гордійчук Б. І., Володимирський районний нотаріальний округ, Волинська область).

Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає іншій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами існує спір про дійсність договору довічного утримання, укладеного між батьком позивача, ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , на підставі якого відповідач ОСОБА_2 набула право власності на вищевказану квартиру. При цьому, на час звернення із цією заявою у позивача існував намір звернутися з позовом, у тому числі, про визнання договору довічного утримання недійсним, що й було здійснено позивачем ОСОБА_1 у визначений законом строк.

Колегія суддів зауважує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що є предметом оспореного договору довічного утримання, є достатнім та співмірним із позовом. Такий вид заходу забезпечення позову має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а тому відповідач (власник майна) фактично не позбавляється права користуватися спірним майном за винятком відчуження такого. Арешт майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки вона залишається у володінні та користуванні відповідача, обмежується лише можливість розпоряджатися нею.

Одночасно із цим, забезпечення позову шляхом встановлення до набрання чинності рішення у справі заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири, стосується невизначеного кола осіб, перешкоджає її власнику в користуванні майном до вирішення спору по суті, що не відповідає меті забезпечення позову запобігти утрудненню чи унеможливленню виконання рішення суду у разі позитивного для позивача вирішення спору, а отже і завданням цивільного судочинства, визначеним частиною першою статті 2 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову у спосіб заборони вчиняти будь-які дії щодо квартири, яка є предметом договору довічного утримання, є виправданим.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, а тому обрані позивачем способи забезпечення позову не є співмірними позовним вимогам, на увагу не заслуговують, оскільки предметом позову є оспорювання правочину, на підставі якого відбулася зміна власника конкретного спірного майна, задоволення такого позову усуватиме правові підстави для набуття новим власником права власності на майно та створюватиме підстави для можливої реалізації позивачем спадкових прав.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині заборони вчиняти дії щодо майна з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви у цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2023 року в цій справі в частині заборони вчиняти дії щодо майна скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині встановлення до набрання чинності рішення у справі заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири загальною площею 45,9 кв. м., житловою площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 102, відмовити.

У решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя

Судді