ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 638/246/24

провадження № 22-ц/818/2759/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Маміної О.В., Люшні А.І.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року, постановлене суддею Тимченко А.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Лісіна В.М. звернувся до суду з позовною заявою до Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 25.05.2022 о 09-10 год. у м. Харкові по вул. Клочківська, 101Д ОСОБА_2 керував автомобілем УРАЛ, державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, допустив зіткнення з автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2022р. у справі № 638/3379/22 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Kia K5, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вказаний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_3 . Разом з тим фактичним володільцем автомобіля і особою яка користується вказаним транспортним засобом є позивач ОСОБА_1 . В момент ДТП ОСОБА_1 правомірно керував автомобілем Kia K5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , мав при собі свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб та посвідчення водія. З доданих матеріалів справи про адміністративне правопорушення (протокол, схема місця дТП, пояснення) вбачається, що при ДТП водієм автомобіля Kia K5, реєстраційний номер НОМЕР_2 був позивач ОСОБА_1 . З оборотної сторони схеми місця ДТП вбачається, що ОСОБА_1 мав при собі посвідчення водія. Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди завданої при ДТП 25.05.2022, внаслідок пошкодження автомобіля Кіа К5, р.н. НОМЕР_4 .

На дату ДТП автомобіль винуватця не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається з оборотної сторони схеми місця ДТП, а також з інформації з офіційного сайту МТСБУ.

З метою визначення розміру збитку позивач звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». Згідно висновку експерта №15751 за результатами проведення транспортно- товарознавчого дослідження складеного 19.04.2023 вартість матеріального збитку складає 78104,07 грн. Згідно ремонтної калькуляції №15751 від 18.04.2023, яка є невід?ємною частиною висновку експерта, вартість ремонту складає 121294,09 грн.

Позивач зазначає, що з другої сторінки схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_1 належить ХНУПС. В протоколі про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_2 , письмових поясненнях ОСОБА_2 та рапорті поліцейського зазначено про те, що водій ТЗ УРАЛ, н.з. 6166H7 ОСОБА_2 є військовослужбовцем ХНУПС, під час ДТП ОСОБА_2 виконував службові (трудові) обов`язки керуючи автомобілем, що належить відповідачу ХНУПС. На підставі викладеного просить суд стягнути на свою користь з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба майнову шкоду у розмірі 121294,09 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 121294,09 грн (сто двадцять одна тисяча двісті дев`яносто чотири гривні 09 копійок). Стягнуто з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1212,95 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 3154,54 грн, а всього судові витрати у розмірі 4367,49 грн (чотири тисячі триста шістдесят сім гривень 49 копійок).

В апеляційній скарзі представник Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що згідно з підпунктом "а" пункту 41.1. статті 40 Закону про обов`язкове страхування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Підпунктом 38.2.1. пункту 38.1. статті 38 Закону про обов`язкове страхування встановлено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, положеннями Закону про обов`язкове страхування (які в даному випадку є спеціальними), визначено особливий порядок відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Натомість, приписами ЦК України (на які посилається представник Позивача) визначені загальні положення про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, якими водночас не передбачено відшкодування завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди майнової шкоди особою - власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки безпосередньо потерпілій особі, а лише встановлено її право на таке відшкодування. У ситуації, коли спеціальні норми законодавства (у даному випадку положення Закону про обов`язкове страхування) та загальні норми ЦК України по різному регулюють механізми відшкодування завданої майнової шкоди, на думку Університету, переважному застосуванню підлягають саме спеціальні норми законодавства. Позивач безпосередньо після оформлення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.05.2022 року став обізнаний про відсутність у ОСОБА_2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль УРАЛ, державний номер НОМЕР_5 , оскільки розписався у схемі місця ДТП (Додаток 11 до позовної заяви, зворот), де була зазначена відповідна інформація. За таких обставин, керуючись положеннями Закону про обов`язкове страхування Позивач мав всі підстави звернутися до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування та доданими документами. Вказує, що положеннями Закону про обов`язкове страхування, зокрема, його статей 33, 35 як безпосередньо на момент ДТП (25.05.2022 р.), так і в даний час чітко визначено належний спосіб (механізм) захисту порушених майнових прав потерпілої особи - шляхом звернення із заявою про страхове відшкодування у випадках передбачених статтею 41 цього Закону до МТСБУ. Крім того, до матеріалів справи Університетом було долучено пояснення командира батальйону матеріально-технічного забезпечення, який зазначив, що 25.05.2022 року з 8 години 00 хвилин солдат ОСОБА_2 , керуючи військовим автомобілем УРАЛ-4320 військовий номер НОМЕР_5 , виконував бойові завдання. Даний факт підтверджується журналом бойових дій та бойовим розпорядженням, які не були надані до суду як підтверджуючі докази, оскільки зазначені документи мають гриф «для службового користування» та гриф «таємно». 25.05.2022 року солдат ОСОБА_2 виконував бойові завдання та приймав безпосередню участь у стримуванні збройної агресії російської федерації. Через певний період окупаційні війська були відбиті, а велика частина Харківської області була звільнена від загарбників. ОСОБА_2 особисто зробив великий внесок в захист держави. Отже, університет вважає, що в даному випадку має бути застосований бойовий імунітет до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, який по теперішній час захищає м. Харків як у повітрі, так і на землі.

Представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що МТСБУ на підставі підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону відшкодовує шкоду тільки потерпілому, транспортний засіб якого був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, проте автомобіль потерпілого (позивача) Kia К5, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП (25.05.2022р.) не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується інформацією з оборотної сторони схеми місця ДТП (міститься у справі), а також інформацією з офіційного сайту МТСБУ (міститься у справі). Враховуючи викладене в даному випадку у МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення регламентної виплати на підставі підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, оскільки пошкоджений транспортний засіб Кіа К5, р.н. НОМЕР_2 на дату ДТП не відповідав вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону (не був забезпечений полісом ОСЦПВВНТЗ). Наведене й було причиною по якій потерпілий не звертався до МТСБУ. При цьому сам факт того, що потерпілий не забезпечив свій автомобіль полісом обов`язкового страхування, не звільняє винуватця ДТП (в даному випадку його роботодавця і володільця джерела підвищеної небезпеки) від відшкодування шкоди. Посилання відповідача на те, що в даному випадку Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом помилкові, оскільки згідно преамбули цього Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпеченими відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, тоді як в даному випадку автомобілі обох учасників ДТП не були забезпечені полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вказаний Закон не регулює правовідносини що виникли між сторонами. В даному випадку спеціальними нормами є ст. ст.1187, 1188 ЦК України, що узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 19 червня 2019 року в справі № 630/163/16-к, від 7 грудня 2022 року в справі № 756/16899/17, від 24 травня 2023 року в справі № 759/1962/21, де зазначено, що положення статей 1187, 1188 ЦК є спеціальними по відношенню до статей 1166, 1167 ЦК, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Також є безпідставними посилання апелянта про те, що в даному випадку може застосований бойовий імунітет. Бойовий імунітет це звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони ЗСУ, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройній агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З аналізу поняття «бойовий імунітет» вбачається, що його застосування в даному випадку є недоречним. Так, в даному випадку шкода завдана позивачу в результаті пошкодження транспортного засобу є наслідком ДТП і в жодному разі не є наслідком застосування збройної та іншої сили або результатом застосування будь-яких видів зброї (озброєння).

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння йому шкоди внаслідок, її розмір, вину працівника відповідача у заподіянні шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями працівника відповідача, що свідчить про обов`язок відповідача відшкодувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду в розмірі 121 294,09 грн. При цьому, відповідачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин, не доведено наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку з відшкодування завданої шкоди.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.05.2022 о 09-10 год. у м. Харкові по вул. Клочківська, 101Д ОСОБА_2 керував автомобілем УРАЛ, державний номер НОМЕР_5 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці виконуючого маневру, допустив зіткнення з автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2022р. у справі № 638/3379/22 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Постанова набрала законної сили 19.07.2022.

На час ДТП автомобіль УРАЛ, державний номер НОМЕР_5 , не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується змістом зворотньої сторони схеми місця ДТП, а інформацією з офіційного сайту МТСБУ.

Також не був забезпечений договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль потерпілого Kia К5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджено змістом зворотньої сторони схеми місця ДТП та інформацією з офіційного сайту МТСБУ.

Внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , було пошкоджено автомобіль Kia К5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_3 .

З метою визначення розміру збитку ОСОБА_1 06.04.2023 звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» із заявою про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження при ДТП, що мало місце 25.05.2022 автомобіля KIA К5, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до Висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Дяченко А.С. №15751 від 19 квітня 2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА К5» днз НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 25.05.2022, становить 78104,07 грн.

Згідно ремонтної калькуляції №15751 від 18.04.2023, яка є невід`ємною частиною висновку експерта, вартість ремонту складає 121294,09 грн.

Зі зворотньої сторони схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль УРАЛ 4320, номерний знак НОМЕР_5 , належить ХНУПС. Також, в протоколі про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_2 , письмових поясненнях ОСОБА_2 та рапорті поліцейського зазначено про те, що водій ТЗ УРАЛ, н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_2 є військовослужбовцем ХНУПС.

Згідно пояснень командира батальйону матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_5 від 01.02.2024, наданих на виконання ухвали про витребування доказів, згідно наряду №156 на використання машин Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на 25 травня 2022 року та журналу обліку бойових дій батальйону матеріально - технічного забезпечення університету (інв.№ 17/24-107) з 08:00 години солдат ОСОБА_6 керуючи військовим автомобілем УРАЛ-4320 військовий номер НОМЕР_5 , виконував бойові завдання.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що на час ДТП ОСОБА_6 , якого визнано винним в ДТП, керуючи військовим автомобілем УРАЛ-4320 військовий номер НОМЕР_5 , виконував бойові завдання.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Матеріали справи свідчать, що на замовлення позивача експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Дяченко А.С. була проведена експертиза, за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА К5» НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 25.05.2022, становить 78104,07 грн.

Вказаний розмір визначено експертами з урахуванням зносу у порядку, встановленому законодавством.

Доказів того, що при ремонті авто, яке мало певну зношеність, мають бути використані нові вузли, деталі, комплектуючі, що виступають взамін знятих з виробництва матріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача складає 78104,07 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди), колегія суддів вважає , що вказана сума підлягає відшкодуванню за рахунок Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба.

Стосовно доводів представника університету відносно того, що позивач повинен був звернутися із заявою про страхове відшкодування у випадках передбачених статтею 41 цього Закону до МТСБУ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригодимайну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону -Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1.статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження№ 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 Закону України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №715/1138/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля УРАЛ-4320 військовий номер НОМЕР_5 , не була застрахована, як не була застрахована і цивільно-правова відповідальність позивача.

Вимог про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України не заявляв.

Також, відсутні будь-які докази на підтвердження повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України про вказане ДТП.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на положення ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачені підстави регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Так, підпунктом а) п. 41.1 вказаної статті встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, в т.ч., транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Таким чином, позивач позбавлений можливості звертатися до МТСБУ із заявою про виплату регламентної виплати, оскільки належний йому автомобіль на час ДТП не відповідав вимогам 1.7 статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, з урахуванням наведеного вище з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь позивача підлягає стягненню 78104,07 грн.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.

Позовні вимоги задоволено на 64,39%, отже з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати у сумі 2812,22 грн., апеляційна скарга Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба задоволена частково, отже з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба підлягають стягнення судові витрати у розмірі 937,22 грн., отже шляхом взаємозаліку на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1875 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба , в особі представника Тюріна Іллі Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року змінити в частині суми стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 78104,07 грн.

Перерозподілити судові витрати, стягнути з Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1875 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

А.І. Люшня