Справа № 204/4216/24
Провадження № 2-з/204/74/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/4216/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним.

13 вересня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. В заяві про забезпечення позову представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначив, що 14.09.2021 року між ОСОБА_2 (Позивачем) та ОСОБА_3 (Відповідачем-1) було укладено договори позики, відповідно до яких відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти у загальному розмірі 256 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами, що підтверджується наданими відповідачем розписками від 14.09.2021 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 грошового зобов`язання перед позивачем та не повернення їй коштів, остання звернулась до суду для захисту своїх прав та інтересів, в результаті чого 30.03.2023 року. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/9770/22 було прийнято рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнуто з останньої за договорами позики грошові кошти у загальному розмірі 301 980, 00 грн. та судовий збір 3019,80 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач-1 подала апеляційну скаргу та 08.08.2023 року Дніпровським апеляційним судом було відкрито апеляційне провадження. 11.10.2023 року Дніпровським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу відповідача-1 було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, тобто на користь позивача. У зв`язку з набранням судового рішення законної сили, позивачем було пред`явлено його на примусове виконання та 10.01.2024 року приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом Віталієм Олексійовичем було відкрито виконавче провадження за № 73786571, в рамках якого ОСОБА_3 стала боржником за вищевказаним грошовим зобов`язанням, проте закінчити його не є можливим через відсутність достатньої кількості активів у відповідача-1 для погашення боргу, виходячи з наступного. 11.07.2005 року відповідач-1 відповідно до договору купівлі-продажу стала одноособовим власником своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 , право власності якої в державному реєстрі зареєстровано 20.06.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2024 року, за рахунок чого могло відбутися погашення боргу перед Позивачем. Однак, ОСОБА_3 , вказане майно під час розгляду її апеляційної скарги на рішення суду про стягнення з неї боргу, 15.08.2023 року було відчужено за договором купівлі-продажу власному сину - ОСОБА_4 (відповідач-2), який посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 . Вказаний правочин відповідачем було вчинено 15.08.2023р., тобто через тиждень після відкриття апеляційного провадження, а отже в період перегляду судом апеляційної інстанції рішення про стягнення з неї грошових коштів по справі № 204/9770/22. Вважає, що Відповідач-1, розуміючи предмет розгляду судової справи, вірогідні наслідки розгляду апеляційної скарги не на її користь, діючи недобросовісно, зловживаючи своїм правом, навмисно вчинила вказаний правочин по відчуженню квартири з метою її уникнення від виконання грошового зобов`язання перед Позивачем за договорами позики. До того ж, враховуючи, що даний договір купівлі-продажу був оплатним, то за його суттю, відповідач-1 мала б, як продавець, отримати від відповідача-2 грошові кошти за продане майно і в такому випадку за рахунок цих коштів могла б виконати своє грошове зобов`язання перед Позивачем за договорами позики. Однак, з боку відповідача-1 вказаних дій зроблено не було, що підтверджує недобросовісність відповідача-1 та продовження завдання шкоди позивачу, як кредитору, а отже за своєю суттю даний правочин є фраудаторним. Також, має значення факт відчуження вказаної квартири не сторонній особі, а власному сину, що тільки підсилює твердження про зазначене, оскільки право власності на це майно все рівно залишилось в колі її родини, а не в сторонньої особи. Тим більш, її син досить молодий задля того щоб мати можливість набувати коштовне майно, він знаходиться на утриманні матері, бо власного доходу немає, інші джерела доходу також відсутні. Більш того, відповідачу-2, який є сином Відповідача-1, було достовірно відомо про наявність у його матері грошового боргу перед позивачем, оскільки у вищевказаній судовій справі він виступав свідком на стороні своєї матері та давав свідчення на її користь, що встановлено та підтверджується рішенням Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року. Відповідач-2, який є сином Відповідача-1 має занадто молодий вік, який дозволяв би придбавати коштовне майно, а тому в цьому правочині керується інтересами матері і відповідно є зацікавленою особою в уникненні своєї матері від матеріальної відповідальності. Таким чином, Відповідачам-1, 2 під час вчинення правочину було відомо, що майно відчужується під час судових тяжб на шкоду Позивачу, що вказує на недобросовісність дій обох Відповідачів. Отже, за своєю суттю вказаний правочин є фраудаторним. Відповідач-2, будучи власником вказаного нерухомого майна, 21.12.2023 року уклав з ОСОБА_6 договір іпотеки з позикою грошей на термін до 21.12.2024 року, забезпеченням виконання якого є вказана квартира. Вказаний договір іпотеки також має бути судом визнаний недійсним, оскільки Відповідач-2 діяв недобросовісно та зловживав своїм правом на момент укладення цього договору, знаючи, що договір купівлі-продажу квартири був вчинений ним з матір`ю для ухилення останньої від грошових зобов`язань перед Позивачем. Квартира Відповідачів була лише активом за рахунок частини якого Позивач могла виконати рішення суду про стягнення на свою користь з Відповідача-1 грошових коштів і як наслідок відновити у повному обсязі свої порушені права та інтереси.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні даної заяви про забезпечення позову слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в цивільній справі №204/9770/22 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2021 року та розписками від 14 вересня 2021 року у розмірі 301980,00 грн, яка складається з: основної суми боргу 256900,00 грн, відсотків 45080,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 10.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73786571 на підставі виконавчого листа №204/9770/22 виданого 12 грудня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.08.2023 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3113, виданий 15.08.2023 року, видавник: Тетерєва М.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу; вказана квартира за договором іпотеки з позикою грошей передана в іпотеку, іпотекодержатель ОСОБА_6 (а.с. 20).

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 15.08.2023 року ПН ДМНО ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір іпотеки з позикою грошей від 21.12.2023 року, посвідчений ПН Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Ніною Володимирівною та зареєстрований за № 425.

Слід зазначити, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Днепропетровска від 30 квітня 2024 року в цій справі вже було відмовлено повністю в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_7 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/4216/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним. Вказану ухвалу залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року.

Заявником не доведено існування достатньо обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки спірна квартира за можливим рішенням суду у справі буде підлягати передачі позивачці. Матеріали справи не містять будь-яких даних на підтвердження того, що дана квартира за можливим рішенням суду у справі буде підлягати передачі позивачці. Позивачем не заявлено вимог про витребування вказаної квартири, а відтак - відсутність заявлених позивачем заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити представникові відповідача в задоволенні його заяви про забезпечення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 12, 76-81, 149, 150, 152, 153, 247, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 204/4216/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни про визнання договору недійним - відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова