Єдиний унікальний номер судової справи: 485/581/23
Номер провадження 22-ц/812/1234/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Бодрової О.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття картрахунка та обслуговування платіжної карти відповідно до якого підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 06 липня 2011 року, за умовами якого Банк надав позичальниці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредитних коштів позичальнику виконав в повному обсязі.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредитних коштів, станом на 29 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 74 251,24 грн, з яких: 60 739,71 грн - заборгованість за кредитом, 13 511,33 грн - заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на викладені обставини, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 25 квітня 2006 року у розмірі 74 251,24 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.

09 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на позов, в якому зазначала, що при підписані анкети-заяви вона не була ознайомлена з умовами договору. Вказала, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Відсутні докази на підтвердження її згоди у письмовому договорі ціни договору, яка встановлена у формі процентів за користування кредитними коштами, отже заборгованість за процентами в розмірі 13 511 грн вона не визнає, списані на користь позивача не передбачених анкетою відсотків в сумі 40 727,74 грн повинні враховуватися судом як оплата по тілу кредиту.

АТ КБ «Приватбанк» 22 серпня 2023 року надало до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг. У договорі від 25 квітня 2006 року встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 % ( 36 % на рік). Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Надана виписка свідчить про те, що ОСОБА_1 активно використовувала кредитні кошти. У письмових поясненнях від 04 жовтня 2023 року та 03 листопада 2023 року Банк зазначав аналогічне.

У запереченнях на відзив від 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 зазначила, що відсутні підстави вважати, що на день підписання анкети - заяви 06 липня 2011 року сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, анкета-заява на отримання кредитної картки не містить посилання на конкретні умови користування, порядок повернення кредиту. При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

У письмових поясненнях представник відповідачки зазначав, що ОСОБА_1 частково визнає позовні вимоги, просив суд у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості відсотків в сумі 13 511 грн та стягнення тіла кредиту в сумі 60 739,71 грн відмовити, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 28 282,13 грн. Вказував про те, що у кредитному договорі сторони погодили строк дії договору - строк дії договору відповідає строку дії картки. Картка універсальна 145842 термін дії 04/15. В даному кредитному договорі були узгоджені відсотки за базовою ставкою 3 % річних в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Отже, в квітні 2015 року строк дії кредитного договору від 25 квітня 2006 року закінчився із закінченням терміну дії Картки Універсальна 145842. Банк не надав доказів, що кредитний договір було пролонговано шляхом підписання додаткової угоди. Відсотки було нараховані понад строк кредитування. При цьому посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справа №723/304/16-ц.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2006 року у розмірі 74 251,24 грн та 2 684 грн. судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що здійснивши самостійний розрахунок заборгованості в частині відсотків, а саме 36 відсотків річних (3% на місяць) встановлено, що за період з 25 травня 2006 року по 01 липня 2022 року (строк дії договору) сума боргу за процентами більша ніж та яка заявлена в позові, а відтак вимоги банку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення в частині стягнення з неї нарахованих відсотків у сумі 32 457,58 грн за період з травня 2015 року по 01 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідачки заборгованість, яка складається з тіла кредиту у сумі 28 282,13 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Банком нараховано не передбачені договором відсотки за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, а відтак відповідачем фактично за рахунок списання відсотків відбулася сплата тіла кредиту в сумі 32 457,58 грн, в такому випадку тіло кредиту повинно становити 28 282,13 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції закону, яка діяла на день подання апеляційної скарги з урахуванням пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи» № 3831-IX від 19 червня 2024 року).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 25 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступник АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого Банк відкриває карточний рахунок та видає клієнту платіжну карту на суму кредитного ліміту 2000 грн, базова процента ставка 3 проценти на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (т.1 а.с.40).

Крім того, 06 липня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступник АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (т.1 а.с. 39).

На підставі вказаних договорів ОСОБА_1 було відкрито рахунок та надані кредитні картки: 20 лютого 2011 року - № НОМЕР_1 тип картки «Універсальна», термін дії до 03/15; 25 квітня 2006 року - №145842 тип картки «Універсальна», термін дії до 04/15; 04 серпня 2014 року - № НОМЕР_2 термін дії до 07/18; 13 серпня 2018 року - №537307 тип картки «Універсальна GOLD» термін дії 07/22 (т1. а.с.38).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідачці встановлено кредитний ліміт 29 травня 2006 року у сумі 2 000 грн, який у подальшому змінювався: 13 серпня 2007 року - 3000 грн; 03 липня 2008 року - 4 000 грн; 11 лютого 2009 року - 3 700 грн; 06 липня 2011 року - 7 400 грн; 07 серпня 2013 року - 9 000 грн; 13 вересня 2013 року - 11 000 грн; 17 вересня 2013 року - 9 000 грн; 14 жовтня 2014 року - 8 740 грн; 26 травня 2017 року - 14 000 грн; 19 жовтня 2017 року - 19 000 грн; 02 липня 2019 року - 20 000 грн; 06 листопада 2019 року - 22 000 грн; 05 лютого 2020 року 27 000 грн; 09 липня 2020 року - 31 000 грн; 12 липня 2021 року - 33 000 грн; 13 жовтня 2021 року - 41 000 грн; 14 січня 2022 року - 59 000 грн; 26 грудня 2022 року - 0,00 грн (т.1 а.с.37).

З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувався кредитними коштами як шляхом зняття готівки в банкоматах так і шляхом оплати товарів в магазинах, аптеках та інше (т.1 а.с. 25-36).

Згідно наданих Банком розрахунків виконаних станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 червня 2019 року, станом на 29 січня 2023 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 31 січня 2023 року становить 74 251,24 грн, з яких 60 739,71 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13 511,53 грн - заборгованість за відсотками.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення обов`язку на відповідачку щодо сплати кредитної заборгованості.

Разом з тим, стягнувши суму заборгованості у розмірі 74 251,24 грн. на підставі розрахунку обчислення відсотків - 36% річних, судом не було враховане наступне.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Так, в договорі, укладеному між Банком та ОСОБА_1 25 квітня 2006 року зазначено, що для обслуговування карткового рахунку Банк видає клієнту платіжну карту: тип картки НОМЕР_3 .., строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії договору співпадає зі строком дії карти (п.п.1.1.,9.3.).

Згідно вказаного договору 25 квітня 2006 року Банком було видано ОСОБА_1 картку за № НОМЕР_4 , термін дії до 04/15.

Отже, наведе свідчить про те, що умови вказаного договору щодо нарахування відсотків - 36% річних за користування кредитним лімітом діють до 30 квітня 2015 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку станом на 31 травня 2015 року заборгованість за наданим кредитом - 0 грн, за відсотками - 94,13 грн. (т. 1 а.с. 5-13).

У наданому Банком паспорту споживчого кредиту від 12 липня 2021 року відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 25 квітня 2006 року. Крім того, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг на які посилається позивач не містять підпису позичальниці - ОСОБА_1 .

Разом з тим, Анкета-заява від 06 липня 2011 року на підставі якої були надані кредитні картки, не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, а Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» не підписані та не погоджені відповідачкою ОСОБА_1 , а паспорт споживчого кредиту не є складовою кредитного договору, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень за період з 01 червня 2015 року до 01 січня 2023 року які банком були розподілені на погашення підлягають зарахуванню на тіло кредиту.

За такого, розмір заборгованості, який підлягає сплаті позичальницею становить 28 402,22 грн (60 739,71 грн - 32 337,49 грн).

На встановлене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки 74 251,24 грн кредитної заборгованості.

За таких обставин, рішення суд на підставі п.п.1.3. ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом часткового задоволення позову, стягнувши з відповідачки на користь позивача 28 402,22 грн кредитної заборгованості.

Рішення суду в частині заборгованості за тілом кредиту не оскаржувалося, а відтак не було предметом апеляційного розгляду.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволеним вимогам 1019, 92 грн. (2684 грн. х 38%), а з позивача на користь відповідачки за подання апеляційної скарги 2 467, 08 грн. (2492 грн. х 99%) та з урахуванням взаєморозрахунку з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1447,16 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2024 року - змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () 28 402,22 грн кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 447,16 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.