ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 396/1473/23

провадження № 22-ц/4809/361/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03листопада 2023 року (суддя Цесельська О. С.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 10 квітня 2010 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0339. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_1 .

Вказала, що ОСОБА_1 запропонувала їй придбати у неї вказану земельну ділянку, а так як на відчуження земельної ділянки існував мораторій, було вирішено оформити попередній договір купівлі-продажу у формі заяви, а після скасування мораторію оформити право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 отримала від неї 245 000 грн, про що склала заяву від 24.07.2013.

Також вказала, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2018, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.05.2019, визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20.10.2017, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , речове право на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 за № 22993640.

Зазначила, що з дня набрання вказаного рішення законної сили вона припинила користування зазначеною земельною ділянкою, а з 14.05.2019 ОСОБА_1 зареєструвала договір оренди з ОСОБА_4

Повідомила, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14.04.2022, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.09.2022, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Вказала, що після передачі земельної ділянки в оренду іншій особі ОСОБА_1 грошові кошти не повернула. При цьому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», з 1 липня 2021 року скасовано мораторій (заборону) на продаж земель сільськогосподарського призначення, крім земель державної власності.

30.05.2022 вона звернулася до відповідача з вимогою про переоформлення земельної ділянки, відповідно до взятих на себе зобов`язань згідно заяви від 24.07.2013, однак її вимога відповідачем була проігнорована.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 245 000 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 245000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процесуальні витрати по сплаті судового збору у розмірі 2450 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 гривень.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов на підставі ст. 1212 ЦК України вийшов за межі позовних вимог та як наслідок, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Крім того, на думку скаржника, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно заяви ОСОБА_1 , яка посвідчена нотаріально 24.07.2013, вона отримала від ОСОБА_2 орендну плату за земельну ділянку площею 7,08 га, кадастровий номер :02:000:0339 на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області в сумі 245000 гривень. Крім того, в заяві ОСОБА_1 вказано, що в разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_2 має переоформити вказану земельну ділянку на неї, або на вказану нею особу. (а.с.10).

Відповідно умов договору оренди землі від 10.04.2010 договір укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на строк 5 років. (а.с.8)

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 прийняла спадщину - земельну ділянку розміром 7,08 га на території Любомирської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, кадастровий № :02:000:0339 після смерті ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою кадастровий № :02:000:0339 і після вступу у спадщину ОСОБА_1 .

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2018 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.05.2019 року, визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою від 20.10.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 речове право, на підставі якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2017 року № 22993640 (а.с.11-12, 13-21).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14.04.2022 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.09.2022, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки (а.с.22-27).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, є інформація про державну реєстрацію іншого речового права - Договору оренди земельної ділянки від 12.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.29)

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції вважав доведеним позивачем той факт, що відповідач безпідставно набула кошти позивача, які були отримані в якості орендної плати за договором оренди землі, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти позивачці.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Стаття 216 ЦК України стосується правових наслідків недійсності правочину.

Згідно з положеннями статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

Системне тлумачення абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України та пункту першого частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 396/29/17).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм Глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Проаналізувавши вказані норми, суд першої інстанції вірно визначив, що характеру спірних правовідносин полягає в поверненні коштів, набутих за недійсним договором оренди землі, а тому отримані кошти підлягають поверненню позивачу.

Разом з тим, апеляційній суд вважає, що розмір коштів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно зменшити до 222 455 грн, оскільки відповідно до заяви відповідач отримала орендну плату за користування земельною ділянкою в сумі 245 000 грн до 24 липня 2062 року. При цьому ОСОБА_2 користувалася земельною ділянкою відповідача з 24.07.2013 по 07.05.2019, тому орендна плата за ці роки становить 22 545 грн та стягненню на користь позивача не підлягає.

Що стосується строку позовної давності, колегія суддів виходить з такого. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У визначенні початкового моменту строку позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 760/17256/19-ц зазначив, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як убачається з матеріалів справи, у заяві про отримання коштів було обумовлено строк виконання зобов`язання зняттям мораторію на продаж землі. 30.05.2022 позивач звернулася до відповідача у позасудовому порядку з вимогою про переоформлення земельної ділянки, відповідно до взятих на себе зобов`язань згідно заяви від 24.07.2013. Вимога отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 07.06.2022, однак вона її не виконала, а відтак саме з 07.06.2022, тобто з дня коли особа довідалася про порушення свого права, починається перебіг строку позовної давності.

Отже доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду лише в частині розміру грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03листопада 2023 року в частині розміру стягуваних грошових коштів змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 222 455 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.04.2024.

Судді:

О.А.Письменний А.М. Головань Л.М. Дьомич