Справа № 144/449/24
Провадження № 2/144/163/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" квітня 2024 р. смт Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Довгалюк Л.В.,
за участю секретаря Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС» про стягнення безпідставно збережених коштів, -
В С Т А Н О В И В :
У 2016 році між сторонами виникли спірні правовідносини щодо користування Приватним підприємством «ЗІС» (далі - ПП «ЗІС») належною позивачу земельною ділянкою без законних на те підстав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 подала до суду позов про визнання недійсними договору оренди землі, який нібито укладений між нею та відповідачем. У подальшому позовні вимоги змінені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Рішенням Теплицького районного суду від 21.09.2022 у справі № 144/1085/16-ц, яке 23.01.2024 Вінницьким апеляційним судом залишено без змін, позовні вимоги задоволено, усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, що чиняться ПП «ЗІС», шляхом зобов`язання її повернути.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач договору оренди землі не підписувала та не надавала відповідних повноважень іншій особі на його підписання, що свідчить про відсутність волевиявлення на його укладення.

ПП «ЗІС», починаючи з 2010 року і по даний час здійснює використання належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337 без законних на те підстав, кошти за користування належним ОСОБА_1 майном не сплачує, тому для захисту своїх прав остання змушена звернутися до суду з позовом. Станом на 19.02.2024 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337 становить 100 914,10 грн.

Враховуючи той факт, що позивач є власником майна, яким безпідставно користується відповідач, ОСОБА_1 вважає, що стягненню з ПП «ЗІС» підлягають безпідставно збережені кошти за три роки (2021-2023) у сумі 8 641, 50 гривень із розрахунку 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік.

19.03.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 10.04.2024 витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337, яка розташована на території Соболівської сільської ради, за період 2021 2023 роки.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву до суду не надходив, як і будь-які інші заяви та / або клопотання.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 104482 ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337, яка розташована на території Соболівської (раніше Петрашівської) сільської ради Теплицького (Гайсинського) району Вінницької області, загальною площею 2, 1821 га (а.с. 14).

Відповідно до рішення Теплицького районного суду від 21.09.2022 у справі № 144/1085/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЗІС», третя особа на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позовні вимоги задоволено (а.с. 6-9).

Даним рішенням суду, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 23.01.2024 залишено без змін, встановлено, що згідно висновку експерта № 91-П від 01.06.2017 підпис в оспорюваному договорі оренди землі в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої зазначеної вище статті, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Адже чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас для таких зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений, зокрема, у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Рішенням Теплицького районного суду від 21.09.2022 у справі № 144/1085/16-ц, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0337, які чиняться ПП «ЗІС» шляхом зобов`язання повернути ділянку позивачу та заборонити відповідачу проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій землі.

Отже, судом встановлено, що ПП «ЗІС» поза волею її власника ОСОБА_1 фактично використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0337 без належної правової підстави (відсутність укладеного правочину), не сплачуючи орендну плату, а відтак зобов`язане повернути кошти, які мало заплатити власникові земельної ділянки, яким є позивач.

Водночас, вирішуючи питання про суму коштів, яку повинен відповідач сплатити за користування земельною ділянкою, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Крім того, згідно з абзацом першим пункту 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Близький за змістом правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та 18.03.2020 у справі № 639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель.

Позивач розрахував, що фактична сума безпідставно збережених коштів за три роки (2021-2023) становить 8 641, 50 грн., виходячи з розрахунку 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337 100 914, 10 гривень за кожен календарний рік.

Проте, позивачем за основу взята нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки станом на 19.02.2024, що підтверджується витягом № НВ-024.

Суд, не погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки з відповіді відділу № 3 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 483/14-24 від 12.04.2024 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0337, площею 2,1821 га, яка розташована на території Соболівської (раніше Петрашівської) сільської ради, станом на 2023 рік становить 96 017,22 грн., що підтверджується витягом № НВ-023 від 19.02.2024.

За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що відносяться сільськогосподарських угідь із 2021 по 2022 роки не змінювалася, так як значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки для сільськогосподарських угідь, що застосовувався у 2021 2023 роках становить 1,0. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051.

Зважаючи на наведене вище, суд вважає правильним наступний розрахунок: сума безпідставно збережених коштів за 2021 рік становить 2 880, 52 грн. (96 017,22*3%), за 2022 рік 2 880,52 грн. (96 017,22*3%), за 2023 3 027, 42 грн. (96 017,22*1,051 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік) = 100 914,09*3%). Таким чином, за розрахунком суду загальна сума безпідставно збережених коштів за 2021-2023 роки становить 8 788, 46 грн.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, суд дійшов висновку про задоволення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог та стягує з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у сумі 8 641, 50 грн.

Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 211, 20 грн., що підтверджені документально, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником позивача надано угоду про надання правової допомоги, укладену 04.03.2021 між ним і ОСОБА_1 та розрахунок опис судових витрат, понесених позивачем на загальну суму 17 211, 20 гривень, яка складається з наступного: вивчення документів: 1 година 1 000 грн., складання позовної заяви 2 години 5 000 грн., витрати на приїзд до суду 8 годин 2 000 грн., ведення справи в суді 2 години 8 000 грн., судовий збір 1 211, 20 грн.

Таким чином, адвокатом Клінчиковим С.О. підтверджено належними доказами судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн., понесені ОСОБА_1 , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).

На підставі викладеного та керуючись статтями 1212 ЦК України, 4, 10, 12, 13, 19, 81, 137, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безпідставно збережені кошти у сумі 8 641 (вісім тисяч шістсот сорок одна) гривня 50 копійок.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне підприємство «ЗІС», адреса: вул. Затишна, 6, кв. 4, с. Війтівка, Гайсинського району, Вінницької області, .

Суддя