Справа № 546/1226/23
Провадження № 2/357/488/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Вальчук М. В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника третьої особи - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
В вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, 27 квітня 2009 у них з відповідачем, ОСОБА_4 , народилася донька - ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 44.
Шлюб між ними з відповідачем розірвано згідно рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року.
Вони з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Вона проживає зі своїми дітьми та чоловіком. Відповідач не цікавиться донькою, не виявляє щодо неї батьківського піклування від народження. Взагалі не приймає участі в житті своєї доньки, не утримує її, не сприяє фізичному та духовному розвитку, не цікавиться здоров`ям дитини. Дитина не знає свого батька, не має контактів батька. Єдине, що вони з донькою знають про її батька - це те, що він проживав за місцем її реєстрації ще до народження дитини. З пологового будинку він їх не забрав, хоча і був обізнаний про народження доньки.
Згідно довідки від 19.01.2023 року № 01-27/08, виданої Опорним закладом «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради»: «Батько, ОСОБА_4 , за роки навчання дитини ні з класним керівником, ні з учителями предметниками з приводу навчання та виховання не спілкувався. Потребами дочки не цікавився ні особисто, ні по телефону. На батьківських зборах жодного разу присутнім не був.
Зі змісту довідки від 20.01.2023 року № 01.02-12/01, виданої Решетилівським закладем дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Решетилівської міської ради вбачається, що тата в житті вихованки не було, педагоги його ні разу не бачили, дитина про нього не згадувала.
До даної позовної заяви додає 2 характеристики відносно учениці ОСОБА_5 з Опорного закладу «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради», зі змісту яких не вбачається будь-яка участь відповідача в житті їхньої доньки.
Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків вона не чинила. Вона пропонувала відповідачу забрати їх з пологового будинку, спілкуватися з дитиною, виховувати їх. Однак, відповідач робити цього не бажав та не бажає, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не цікавиться розвитком та станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси.
Тому, просила суд позбавити відповідача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 1-3 ).
Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 04.10.2023 року вирішено дану справу передати за підсудністю на розгляд Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 18 ).
Підставою направлення справи за підсудністю слугувало те, що після отриманої відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 242588 від 26.09.2023 року, місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Положеннями ч. 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Зазначено, що для даної категорії спорів статтею 28 ЦПК України не передбачена альтернативна підсудність ( підсудність справ за вибором позивача ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2023 року ( а. с. 25 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.
Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана ( ст. 32 ЦПК України ).
Ухвалою судді від 24 листопада 2023 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 14.12.2023 року ( а. с. 29-30 ).
Протокольною ухвалою від 08.01.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05.02.2024 року ( а. с. 73-86 ).
Розгляд справи декілька разів відкладався з різних підстав, здебільшого у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, останнього разу розгляд справи було відкладено на 16.04.2024 року ( а. с. 135 ).
Прокольною ухвалою від 16.04.2024 року постановлено проводити розгляд справи у заочному порядку.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили її задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити та позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , який ухиляється на протязі значного часу від виконання своїх батьківських обов`язків, а таке позбавлення, відповідає інтересам дитини.
В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні підтвердили, що відповідач по справі ОСОБА_4 з народження його донька ОСОБА_6 , не цікавився нею, не приймав жодної участі в її вихованні, не виконував батьківські обов`язки. Свідки не бачили відповідача жодного разу на протязі тринадцяти - чотирнадцяти років.
Окрім цього, свідок ОСОБА_9 , який є дядьком позивача, наголошував на тому, що відповідач ОСОБА_4 не забрав свою дружину з донькою з пологового будинку і з того часу він його не бачив.
До того ж, в судовому засіданні була вислухана думка самої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що вона не знає та не пам`ятає свого батька. Зв`язок з ним не підтримує, жодного разу останній не телефонував їй, не спілкувався з нею та не цікавився. Згодна щоб його було позбавлено батьківських прав.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак на адресу суду відомості про його належне сповіщення не повернулися.
Але, під час розгляду справи, неодноразові виклики в судове засідання відповідача виявилися марними, судом направлялася кореспонденція на адресу реєстрації останнього, однак на адресу суду поверталися поштові конверти, в яких причина повернення працівниками пошти вказувалася, як адресат відсутній за вказаною адресою ( а. с. 72, 114, 124 ).
Лише один раз, відповідач отримав судову повістку про розгляд справи, яке повинно було відбутися 08.01.2024 року ( а. с. 63 ).
Однак, жодних заяв, клопотань від останнього на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідач обізнаний про наявність на розгляді в суді вищевказаної цивільної справи, оскільки один раз отримав з суду кореспонденцію ( судову повістку ) ( а. с. 63 ), про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення про вручення.
Відповідно до п. 2, 6 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.
Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
В свою чергу, відповідач не з`явився до суду, жодних заяв та клопотань з боку останнього на адресу суду не надходило, саме таким чином останній розпорядився своїми правами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений у відповідності до вимог ЦПК України про дату, час та місце слухання справи, та вважає за можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, свідків та думку самої дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.03.2011 року ( а. с. 5 ).
Встановлено, що від вказаного шлюбу у сторін по справі народилася дитина, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження № 44, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області ( а. с. 4 ).
Встановлено, що позивач по справі, після розірвання шлюбі з відповідачем, укладала шлюб з ОСОБА_10 , про що в матеріалах справи свідчить відповідне свідоцтво про шлюб ( а. с. 4 на звороті ).
З наявних в матеріалах Витягів з реєстру територіальної громади від 05.09.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ( а. с. 9 ).
Згідно довідки від 19.01.2023 року № 01-27/08, виданої Опорним закладом «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради», батько, ОСОБА_4 , за роки навчання дитини ні з класним керівником, ні з учителями предметниками з приводу навчання та виховання не спілкувався. Потребами дочки не цікавився ні особисто, ні по телефону. На батьківських зборах жодного разу присутнім не був ( а. с. 6 ).
Зі змісту довідки від 20.01.2023 року № 01.02-12/01, виданої Решетилівським закладем дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Решетилівської міської ради вбачається, що тата в житті вихованки не було, педагоги його ні разу не бачили, дитина про нього не згадувала ( а. с. 7 ).
З доданих характеристик відносно учениці ОСОБА_5 з Опорного закладу «Решетилівський ліцей імені І.Л. Олійника Решетилівської міської ради», зі змісту яких не вбачається будь-яка участь відповідача в житті доньки ( а. с. 8 ).
Рішенням виконавчого комітету Решетилівької міської ради від 29.02.2024 року за № 37 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина відносно його дитини ( а. с. 132 ).

Висновком, виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 132 на звороті - 134 ).

Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21.

Оскільки батько дитини, ОСОБА_4 , самоусунувся від виховання своєї доньки з її народження, не бере жодної участі у її вихованні, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, зростанням дитини, її захопленнями та інтересами, позивач просила позбавити останнього батьківських прав.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідач ОСОБА_4 в свою чергу в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим та обізнаним про наявність на розгляді в суді даної цивільної справи щодо позбавлення його батьківським прав стосовно його доньки ОСОБА_6 , жодних заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, тобто, саме таким чином розпорядився своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім цього, судом враховано і свідчення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні підтвердили, що відповідач по справі ОСОБА_4 з народження його донька ОСОБА_6 , не цікавився нею, не приймав жодної участі в її вихованні, не виконував батьківські обов`язки. Свідки не бачили відповідача жодного разу на протязі тринадцяти - чотирнадцяти років.

Окрім цього, свідок ОСОБА_9 , який є дядьком позивача, наголошував на тому, що відповідач ОСОБА_4 не забрав свою дружину з донькою з пологового будинку і з того часу він його не бачив.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Мельник Ю.А., що відповідає вимогам ст. 232 ЦПК України було допитано неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, в судовому засіданні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснила, що вона не знає та не пам`ятає свого біологічного батька. Зв`язок з ним не підтримує, жодного разу останній не телефонував їй, не спілкувався з нею та не цікавився. Згодна щоб його було позбавлено батьківських прав.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини).

Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач свідомо ухиляється та ухилився від покладеного на нього обов`язку по вихованню своєї доньки, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться нею взагалі після її народження на протязі всього часу.

Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17.

Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц.

За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до своєї доньки, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування батьком своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21).

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не намагається змінитися та зробити все від нього залежне для належного виконання батьківських обов`язків, останній свідомо ухиляється від цього, чим створює загрозу для дитини.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 , як встановлено в судовому засіданні належним чином піклується про утримання та виховання доньки.

Тобто, всі питання щодо здоров`я, навчання, виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 займається та вирішує самостійно лише мати без відповідача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, що беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи і рішенням, а у випадках звільнення від сплати цих людей - це витрати держави, яку воно несе у зв`язку з рішенням конкретної справи.

Так, при зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивач мусила сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн., ставки якого діяли на час подачі вказаного позову до суду.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вищевказаному розмірі.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 171 СК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 28, 76, 77, 81, 89, 131, 141, 187, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень ( одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Решетилівським РС УДМС України в Полтавській області 12.10.2016 року, РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради ( адреса місцезнаходження: 38400, Полтавська область, м. Решетилівка, вул. Покровська, буд. 23, ).

Повне заочне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов