Справа № 159/2868/24
Провадження № 2/159/934/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого - судді Шишиліна О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 13.08.2022 року в Закарпатській області Рахівському районі с. Луг на автодорозі Н-09 «Мукачево-Рогатин» відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «BMB X5», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив наїзд на перешкоду. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули. За фактом ДТП 14.08.2022 внесені відомості до ЄРДР за № 0000304 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України. Постановою слідчого від 31.07.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000304 від 14.08.2023 закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «BMB X5», державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована відповідачем. Позивач є матір`ю загиблого ОСОБА_3 . Вказує, що знаходилась на утриманні сина ОСОБА_3 , оскільки є особами пенсійного віку, а тому відповідно до ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника. Просить стягнути з страховика 221000 грн. на відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з втратою годувальника та витрати на правничу допомогу в сумі 50000 грн.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позов вказує, що позивач у досудовому порядку звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника. 19.09.2023 року було здійснено виплату страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 39000 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 221000 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника. Тобто, факт перебування на утриманні підлягає доказуванню. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування (довідка про розмір пенсії, довідка про доходи) тощо. Оскільки позивачем не надано доказів які б підтверджували той факт, що загиблий син за життя її утримував, як і не подано доказів на підтвердження того, що позивач мала право на утримання, просить у задоволення позову відмовити.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.05.2024 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, яким він скористався.

У строк, встановлений судом, відповідач подано відзив.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази по справі суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено що 13.08.2022 в Закарпатській області Рахівському районі с. Луг на автодорозі Н-09 «Мукачево-Рогатин» відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «BMB X5», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив наїзд на перешкоду.

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули.

За фактом ДТП 14.08.2022 внесені відомості до ЄРДР за № 0000304 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Постановою слідчого від 31.07.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000304 від 14.08.2023 закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «BMB X5», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Страхова Компанія «ГАРДІОН» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-210001778.

Відповідач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та 19.09.2023 здійснив виплату позивачці страхове відшкодування заподіяної страхувальником моральної шкоди в сумі 39000 грн.

Сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 742/554/19 від 06.05.2020 зробив висновки про те, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно з пунктом 35.2 ст. 35 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Оскільки позивач, звернувшись до ТДВ «СК «Гардіан» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника не подала доказів перебування її на утримання загиблого сина, у виплаті страхового відшкодування було відмовлено.

У постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17 Верховний Суд вказав, що особа вважається такою, яка потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про прожитковий мінімум». Під час вирішення такої категорії справ доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто, умовою виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а отже права останніх на одержання такого утримання, є одночасна наявність двох обов`язкових обставин: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Тобто, матері, для отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, потрібно довести, що вона перебувала на утриманні сина, частка заробітку останнього, яка припадала на неї була основним і постійним джерелом її існування.

Судом встановлено, що позивач на момент загибелі сина отримувала пенсію за віком, тобто була непрацездатною.

Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний суд дійшов таких висновків. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).

Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Позивач не надала суду достатніх доказів того, що вона на час настання страхового випадку та смерті сина перебувала на його утриманні.

Судом враховано, що позивач на момент страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди) і смерті її сина отримувала дохід у вигляді пенсії за віком, однак доказів того що позивач знаходилася на повному утриманні свого сина ОСОБА_3 суду не надано.

При цьому, позивач ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами що син їй допомагав та така допомога була основним та постійним джерелом її існування. Разом з тим, сам факт пенсійного віку позивача та проживання її однією сім`єю з сином не підтверджує обставин, що вона перебувала на утриманні останнього.

Із архівних відомостей № 1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік вбачається що ОСОБА_3 працював на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Троїцьке», отримував заробітну плату та грошове забезпечення.

Тобто, доходи сина були звичайно більшими, ніж пенсія позивача, однак надані довідки не можуть підтверджувати той факт, що позивач була на утриманні померлого сина, як і не доведено що доходи її померлого сина були основним та постійним джерелом її існування.

Так, у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 223/828/18 Верховний Суд зазначив, що повним утриманням є відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди, заподіяної смертю, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба позивача у матеріальній допомозі, яка надавалась і була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач у позовній заяві покладається на ті обставини, що вона досягли пенсійного віку, перебувала на утриманні сина, а тому має право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що досягнення позивачем пенсійного віку є складовою частиною доказування, однак не позбавляє позивача необхідності довести що вона потребували матеріальної допомоги, у зв`язку з чим мала на день смерті сина право на одержання від нього утримання.

Отже, враховуючи наведене суд вважає недоведеним факт перебування позивача на утриманні сина, тому позов не підлягає задоволенню. З підстав відмови у позові не підлягають стягненню і судові витрати.

Інші докази надані сторонами не спростовують наведених судом висновків.

Керуючись ст.12, 81, 82, 133, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст. 979 1200 ЦК України, ст. ст. 75, 202 СК України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН