Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2024 Справа №607/16538/23 Провадження №2/607/355/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивачки, адвоката Семененка С. М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача, адвоката Скакуна О. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, в період з 05 травня 1985 року по 11 серпня 2006 року, перебувала у шлюбі з відповідачем, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2006 року у справі № 2-4168/06 та Свідоцтвом про розірвання шлюб НОМЕР_1 від 11 серпня 2006 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження дітей, з метою отримання власного житла у 1989 році позивачкою та відповідачем було прийнято рішення вступити до молодіжного житлово-будівельного кооперативу по АДРЕСА_1 . Документи на вступ до кооперативу були оформлені на ОСОБА_1 , оскільки відповідач на той час мав необхідний для цього спеціальний трудовий стаж.

В свою чергу, для сплати авансу при вступі в кооператив використані грошові кошти в розмірі 600 рублів, які були надані позивачці як матеріальна допомога їй, як повній сироті.

01 липня 1991 року рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів № 358 було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 116-квартирного будинку по АДРЕСА_2 . В подальшому, згідно інформації отриманої від ПП «Люкс», балансоутримувача даного будинку, нумерацію будинку було змінено з 23 «В» на 37.

У 1996 році позивачкою, після отримання за місцем роботи 13 та 14 заробітної плати, було повністю виплачено пайовий внесок за спірну квартиру у розмірі 17 000 купоно-карбованців.

Таким чином, отримання кооперативної квартири АДРЕСА_3 відбулося під час шлюбу, а повна виплата пайових внесків за дану квартиру була зроблена за рахунок спільних коштів сім`ї позивачки та відповідача.

Незважаючи на те, що у 2006 році шлюб між сторонами був розірваний, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продовжували проживати у спірній квартирі. Також, в даній квартирі з ними проживає їх син ОСОБА_5 зі своєю сім`єю.

Протягом останніх декількох років позивачка часто їздила за кордон. В один із періодів її перебування за кордоном, відповідач, в жовтні-листопаді 2021 року зібрав необхідні документи для реєстрації за ним права власності на спірну квартиру та 02 листопада 2021 року, без відома ОСОБА_2 , подав їх у відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61584917 від 15 листопада 2021 року державним реєстратором ОСОБА_6 була здійснена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

Про факт такої реєстрації позивачка дізналася лише 07 серпня 2023 року, отримавши у відділі реєстрації речових прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради, інформаційну довідку № 341752524 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З метою отримання інформації, на підставі яких документів була проведена реєстрація за відповідачем спірної квартири, ОСОБА_2 звернулася до ОСББ «Злуки 37». В ОСББ їй надали Довідку № 17 від 08 серпня 2023 року про те, що даний будинок був переданий їм на баланс у грудні 2016 року та повідомили, що у них відсутня інформація на підставі яких документів відповідач зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

В подальшому, позивачка разом із адвокатом звернулася за отриманням інформації, що стосується реєстрації спірної квартири за відповідачем до Тернопільської міської ради та Приватного підприємства «Люкс». У відповідь на адвокатський запит Тернопільська міська рада відмовила в наданні інформації, а ПП «Люкс» надало листа № 172 від 17 серпня 2023 року, в якому повідомило, що на підставі рішення Тернопільської міської ради № 419 від 30 березня 2001 року на баланс ПП «Люкс» було передано 27 кооперативних будинків, в тому числі і будинок по АДРЕСА_6 ). Також, ПП «Люкс» повідомило, що на момент передачі вищезазначених кооперативних будинків на баланс ПП «Люкс», пайові внески всіма членами кооперативів були виплачені в повному обсязі, в тому числі і по квартирі АДРЕСА_4 . До даного листа була долучена копія рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів № 358 від 01 липня 1991 року та копія додатку до рішення міськвиконкому від 27 червня 1989 року № 294 п. 3, із витягом зі списку членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по АДРЕСА_1 , в якому в тому числі була зазначена інформація щодо ОСОБА_1 .

Отримана від ПП «Люкс» інформація підтверджує той факт, що повна виплата пайових внесків за квартирі АДРЕСА_4 , була здійснена до 2001 року, тобто під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки отримання кооперативної квартири АДРЕСА_4 , відбулося під час шлюбу, а повна виплата пайових внесків за дану квартиру була зроблена за рахунок спільних коштів позивачки та відповідача за час коли вони перебували у шлюбі, то вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, хоча була оформлена на ім`я ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач відмовляється провести добровільний поділ майна, то у позивачки виникла потреба у поділі вищевказаної квартири у судовому порядку та визнанні за нею права власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_4 .

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_2 вважає, що квартира АДРЕСА_7 на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 , як і на день подання позовної заяви, перебуває у спільній сумісній власності сторін. Відтак, позивачка просить суд визнати спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_7 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_8 ; стягнути з відповідача на корить позивачки понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/16538/23, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 26 жовтня 2023 року, витребувано у виконавчого комітету Тернопільської міської ради належним чином засвідчену довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, номер 37, видану 25 серпня 2021 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Злуки, 37», на підставі якої за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 .

15 грудня 2023 року така інформація надійшла на електронну адресу суду.

19 грудня 2023 року судом зареєстровано відзив представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Скакуна О. К. Представник відповідача, покликається на те, що ознайомившись зі змістом позовних вимог, вважає, що вимоги позивачки визнати спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_8 , не підлягають до задоволення з наступних підстав. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 05 травня 1985 року по 11 серпня 2006 року. У 1989 році відповідач вступив до молодіжного житлово-будівельного кооперативу по АДРЕСА_1 . На виплату кооперативної квартири грошові кошти давали батьки відповідача, а саме: батько - ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8 , які померли.

Загалом ними було надано на придбання кооперативної квартири грошові кошти в сумі понад 11000 карбованців.

Крім цього, позивачем не надано жодних письмових доказів того, яку саме суму за рахунок спільних сумісних коштів в період спільного проживання та, яка доля вкладу в придбанні квартири належить ОСОБА_2 .

Про належність спільної квартири до спільної сумісної власності подружжя визначається лише фактом придбання цього майна під час шлюбу, а не спільною участю подружжя коштами в набутті цього майна.

Після розірвання шлюбу в 2006 році позивачка не проживає в спільній квартирі, а тому пропустила строки позовної давності при зверненні до суду з позовом про поділ сумісного майна подружжя.

Крім цього, квартира приватизована на одного відповідача, а позивач не намагалася у встановлені законом строки пред`явити вимоги щодо визнання власником частини спірного майна, що теж є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Поряд з загальними положеннями, Сімейний кодекс України містить перелік майна і обставин, що визначають певне майно особистою приватною власністю одного з подружжя, навіть якщо воно придбане в період шлюбу. Так особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (кошти надані відповідачу його батьками саме є його особистими коштами); житло набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду».

Враховуючи викладене, адвокат Скакун О. К. просить поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 19 січня 2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивачки, адвокат Семененко С. М. підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 , просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час перебування колишнього подружжя у шлюбі. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 виплачували вартість квартири у кооперативі, вступили до кооперативу у 1989 році, останній внесок сплатили у вересні 1996 року. Батьки відповідача грошей не мали, вони були колгоспниками, батько помер ще у 1985 році, мати у 2018 році. ОСОБА_1 зареєстрував право власності на спірну квартиру у 2021 році, про що позивачка дізналася у 2023 році, а тому строк позовної давності у виниклому спорі не пропущено.

Відповідач ОСОБА_1 суду пояснював, що його батьки жили в селі, тримали худобу, свині та допомогли йому купити квартиру. Він працював на «ХБК», дружина також, але вона перебувала у декреті. З 2006 року вони з позивачкою не проживають. Батько відповідача помер у 1985 році, а у кооператив він вступив у 1989 році. Вартість квартири 12 тис. «руських» рублів вони оплатили, бо на «ХБК» почали багато платити. ОСОБА_2 - повна сирота, не мала нікого. Батько відповідача працював у колгоспі, гроші мав, ще підробляв штукатуром. Мама ОСОБА_1 з відповідачем працювали на буряках. Фактично квартира придбана за кошти батьків ОСОБА_1 , які дали 10 тис. У спірній квартирі, крім відповідача, на даний час проживає син, невістка і онука сторін.

Представник відповідача, адвокат Скакун О. К. підтримав пояснення відповідача, вважає, що при матеріалах справи достатньо доказів того, що квартира є особистою власністю його довірителя. Доводи поданого ним відзиву також підтримав, просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що знайома зі сторонами по справі, в неприязних стосунках не перебувають, спілкуються як сусіди. Свідок проживає по сусідству із господарством батьків позивача ОСОБА_1 , батька звали ОСОБА_10 , матір ОСОБА_11 . ОСОБА_2 знає як невістку сусідів і дружину ОСОБА_1 , який також був однокласником ОСОБА_9 . В сім`ї ОСОБА_12 була ще сестра, батьки працювали у колгоспі, мали господарку, тримали худобу, свиней, город. Мама ОСОБА_1 в розмові зі свідком казала, що мають допомогти виплатити квартиру сину, бо діти малі, невістка сирота. Зі слів матері відповідача ОСОБА_9 відомо, що вона давала гроші сину, але сум, періодів, коли передавалися кошти, свідку не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що проживає в с.Чистопади, по сусідству із господарством батьків ОСОБА_1 , з народження. Батьки відповідача завжди працювали і все віддавали синові, бо він молодший. Мама ОСОБА_1 працювала на ланці, батько у колгоспі, в трудовій бригаді. Дочка ОСОБА_12 мала господарство і будинок, їй допомога не була потрібна. ОСОБА_1 приїздив до батьків, вони давали йому гроші і продукти, так свідок думає. ОСОБА_13 знає, що ОСОБА_1 з дружиною мали кооперативну квартиру, але потім щось у них не склалося. Мати ОСОБА_1 приходила до свідка і розповідала, що давали гроші синові, щоб оплатити «хату». Сум цих коштів ОСОБА_13 не знає, особисто свідком передачі коштів не була і не бачила такого, це їй відомо з слів матері ОСОБА_1 . Це було в 90-х роках, почалася Україна, батьки ОСОБА_1 тримали худобу, свині, бики.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 341752524, сформованого 07 серпня 2023 року, право власності на квартиру загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 39,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_9 зареєстровано 02 листопада 2021 державним реєстратором Кавецькою О. Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 . Документи подані для державної реєстрації: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 37, багатоквартирного будинку «Злуки, 37».

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1985 року по 20 липня 2006 року, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2006 року у справі № 2-4168/06, на підставі якого було видано Свідоцтво про розірвання шлюб серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2006 року, оформлене відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Як вбачається з довідки № 17 ОСББ «Злуки, 37» від 08 серпня 2023 року, ОСОБА_1 є співвласником та заборгованості перед ОСББ не має.

11 серпня 2023 року адвокатом Алексенко С. Л. в інтересах ОСОБА_2 було надіслано адвокатський запит директору ПП «Люкс» з проханням надати інформацію, а саме:

-надати інформацію, на підставі якого документу ОСОБА_1 володів кооперативною квартирою АДРЕСА_4 , із вказанням номеру та дати видачі відповідного документу, а також номеру та дати прийняття рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів, на підставі якого був виданий відповідний документ чи передана квартира;

-надати інформацію, в якому році був введений в експлуатацію будинок АДРЕСА_4 і чи ОСОБА_1 був повністю сплачений пайовий внесок за кооперативну квартиру АДРЕСА_4 .

11 серпня 2023 року адвокатом Алексенко С. Л. в інтересах ОСОБА_2 було надіслано адвокатський запит міському голові м. Тернополя з проханням надати інформацію, а саме, копії документів, на підставі яких за ОСОБА_1 , державним реєстратором Тернопільської міської ради Кавецькою О. Б., 02 листопада 2021 року було зареєстровано право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040), а саме копію ордеру виданого виконкомом Тернопільської міської ради народних депутатів та Довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі № 3 від 25 серпня 2021року, виданої ОСББ «Злуки, 37» та інших документів наявних в реєстраційній справі. У наданні інформації відмовлено згідно листа ВК Тернопільської міської ради № 18804-Ф/2023 від 17 серпня 2023 року.

17 серпня 2023 року адвокату Алексенко С. Л. направлена ПП «Люкс» відповідь № 172 на його запит, з якої вбачається, що Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №419 від 30 березня 2001 року ПП «Люкс» погоджено здійснення утримання і обслуговування житлових будинків на підставі укладених договорів. Відповідно в березні 2001 року було проведено передачу 27 кооперативних будинків з балансу ЖЕК № 14 ЖБК на баланс ПП «Люкс», в тому числі і будинок по АДРЕСА_10 (раніше АДРЕСА_1 ). Факт прийому - передачі будинків було оформлено відповідними актами. На момент прийняття вказаних вище кооперативних будинків на баланс та обслуговування від ЖЕК № 14 ЖБК, пайові внески всіма членами кооперативів за квартири виплачені в повному обсязі, в тому числі по квартирі АДРЕСА_3 . Інформацією ким, коли і в яких розмірах було проведено оплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_4 підприємство не володіє. Разом з тим, згідно додатку до рішення міськвиконкому від 27 червня 1989 року № 294, п.3, саме ОСОБА_1 був у списках членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по АДРЕСА_1 на трьохкімнатну квартиру. А відтак, і ордер та правовстановлюючі документи на квартиру оформлялись на ім`я ОСОБА_1 , як члена кооперативу.

Згідно листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 27555/2023 від 15 грудня 2023 року, повідомлено, що за змістом інформації управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, відповідно до пункту 29 Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, оригінали документів після проведення державної реєстрації невідкладно повертаються заявникові.

Оскільки в Управління державної реєстрації відсутній оригінал довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі номер 37, виданої 25 серпня 2021 року ОСББ «Злуки,37», додає скановану копію даної довідки, сформовану за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

Згідно довідки № 37, виданої 25 серпня 2021 року ОСББ «Злуки,37», ОСОБА_1 є членом МЖК та пайові внески сплатив в повному обсязі.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Статтею 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативноправових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Отже, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час такого набуття.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Роздільним майном подружжя було визначено майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), за винятком коштовностей та предметів розкоші (стаття 24 КпШС України).

За змістом статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Позивачка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 з 05 травня 1985 року по 11 серпня 2006 року. Відтак, квартиру АДРЕСА_4 , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказана вище квартира набута шляхом вступу ОСОБА_1 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , до членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по АДРЕСА_1 (на час вирішення спору - АДРЕСА_10 , та сплати в повному обсязі пайового внеску за квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Порядок набуття права власності на кооперативну квартиру суттєво відрізняється від приватизації державного житлового фонду.

В кооперативі право власності на житлову площу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Права дітей в даному випадку захищені тільки на проживання в цій квартирі.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру дійсно виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Згідно з роз`ясненням, що міститься в п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід враховувати, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Системний аналіз наведених норм, з урахуванням обставин справи, дають підстави вважати, що оскільки пай внесено ОСОБА_1 у період сумісного проживання з ОСОБА_2 , то спірну квартиру слід вважати спільним майном подружжя, яке підлягає поділу незалежно від того, на чиє ім`я оформлено право власності на неї.

За встановлених обставин, суд доходить до обгрунтованого висновку, що сторонам на праві власності належить по частини спірної квартири, оскільки пай за неї внесений колишнім подружжям в ЖБК в період сумісного проживання і за рахунок спільних коштів, а тому згідно з приписами ст. 28 КпШС, частки сторін у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 307/3489/18).

Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Єдиним доказом, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог є покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які повідомляли суду про те, що інформацією про обставини передачі коштів ОСОБА_1 для виплати кооперативної квартири, вони володіють зі слів покійної матері відповідача.

Згідно положень ч. 2 ст. 90 ЦПК України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Отож, суд відхиляє, як належний, достатній і допустимий доказ покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 про обставини, які їм відомі з чужих слів. При цому суд також зауважує, що батько відповідача помер у 1985 році, що сторонами визнається, ще до вступу ОСОБА_1 у члени кооперативу, а тому не міг допомагати у виплаті пайового внеску за спірне житло, його правоздатнсть і дієздатність припинилася у зв`язку зі смертю.

Щодо заяви сторони відповідача про застосування до виниклих між сторонами правовідносин строку позовної давності, то суд роз`яснює наступне.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 203/304/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц та від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17.

Спірна квартира оформлена ОСОБА_1 у 2021 році, який є її одноосібним титульним володільцем. Відповідач не повідомляв колишню дружину ОСОБА_2 про вчинені дії щодо спірного майна. Про зареєстроване за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , позивачка дізналася у серпні 2023 року, на що є покликання у позові.

Таким чином, ОСОБА_2 у межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Відтак, підстави для застосування строків позовної давності у виниклому спорі - відсутні.

Отож, позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та підлягають до задоволення. Слід визнати квартиру АДРЕСА_4 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 822,50 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 822 (чотири тисячі чотири тисячі вісімсот двадцять дві), 50 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_11 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_11 .

Повний текст рішення суду складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.