ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/286/23 за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Сіденка С.І.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом здоров`я, згідно висновку КНП «Цент Первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР №1586 від 21.11.2023 за формою №080-4/0, потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що заявник є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з нею в одному житловому приміщенні по АДРЕСА_1 . Стан здоров`я матері не дозволяє їй забезпечувати собі нормальне повноцінне життя, тому заявник здійснює за нею догляд. Відповідно до висновку КНП «Цент Первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР №1586 від 21.11.2023 за формою №080-4/0 мати заявника має порушення функцій організму та потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Заявник є єдиною особою, який на даний час здійснює догляд та піклується про свою хвору матір, а саме веде домашнє господарство, купує ліки, готує їжу, забезпечує всім необхідним. Догляд здійснює заявник добровільно, на безоплатній основі. Проти здійснення ним постійного догляду його матір не заперечує. Від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Факт здійснення заявником за своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду, має для заявника юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, а також виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та у зв`язку з наведеним у заявника виникла необхідність для звернення до суду із заявою про встановлення факту здійснення ним постійного догляду за ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним просить суд встановити факт, що він здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом здоров`я, потребує постійного догляду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд першої інстанції не врахував, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту зайняття постійним доглядом за членом своєї сім`ї рідною матір`ю, яка через похилий вік та стан здоров`я за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, тобто відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, що у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 заявник по справі ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою №080-4/о від 21.11.2023 (дійсний до 20.11.2024) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме нормами Закону України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою на непрофесійній основі і за ст.13 Закону, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні, і заявником дані норми Закону не дотримані, у зв`язку з чим в задоволені заяви слід відмовити.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У даній справі заявник просить встановити факт здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка потребує такого догляду. Указаний факт згідно заяви йому потрібно встановити оскільки такий породжує у нього виникнення прав та обов`язків щодо отримання підтвердження такого догляду у державних органах, а також виникнення прав та обов`язків, визначених ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами похилого віку, у тому числі і за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року №430, Порядком надання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року №1040. Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого реєстру.

Таким чином, порядок встановлення факту здійснення догляду за особою, яка потребує постійного догляду, визначені відповідним законодавством, у зв`язку з чим не може встановлюватися у судовому порядку в окремому провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою №080-4/о від 21.11.2023 (дійсний до 20.11.2024) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Заявник є єдиною особою, який на даний час здійснює догляд та піклується про свою хвору матір, а саме веде домашнє господарство, купує ліки, готує їжу, забезпечує всім необхідним. Догляд здійснює заявник добровільно, на безоплатній основі. Проти здійснення ним постійного догляду його матір не заперечує. Від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Факт здійснення заявником за своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду, має для заявника юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, а також виникнення прав та обов`язків, визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та у зв`язку з наведеним у заявника виникла необхідність для звернення до суду із заявою про встановлення факту здійснення ним постійного догляду за ОСОБА_2

Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

У разі невизнання уповноваженими особами управління соціального захисту населення права заявника на отримання виплат, передбачених Порядком надання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за №859, заявник не позбавлений можливості оскаржувати їх дії чи бездіяльність у судовому порядку.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що фактичного надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою похилого віку здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством і оформляється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, обґрунтовано відмовив у заяві ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю спору, так як встановлення факту здійснення догляду за особою, яка потребує постійного догляду, визначений відповідним законодавством, у зв`язку з чим, не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 рокунемає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді: