Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/277/24
Провадження № 2/644/1262/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

за участю секретаря - Мухіна Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 644/277/24 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

15.01.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернувся представник позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» - адвокат Павленко С.В. з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором GL-250366 від 24.12.2019 у розмірі 422496,22 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.12.2019 року між Акціонерного товариства «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір GL-250366 на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 280000,00 грн., зі сплатою 35,00% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 23.06.2026 року.

Відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, а позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

ОСОБА_1 в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 01.12.2023 заборгованість останнього перед АТ «Кредобанк» становить 422496,22 грн., яка складається з 239398,51 грн. заборгованості за тілом кредиту та 183097,71 грн. заборгованості за відсотками.

Оскільки ОСОБА_1 уклав кредитний договір в інтересах сім`ї, то ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя повинні нести солідарну відповідальність перед банком із сплати заборгованості.

За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 422496,22 грн. заборгованості за кредитним договором GL-250366 від 24.12.2019, суму сплаченого судового збору та 42249,62 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просили закрити провадження за позовом АТ «Кредобанк» у задоволенні позову, оскільки позивачем не використано у обов`язковому порядку процедуру досудового врегулювання, так до позовної заяви позивачем додано копії досудових вимог, описи вкладення, однак не надано доказів отримання цих вимог. Просили звернути увагу на те, що досудові вимоги не були ними отриманні через ведення бойових дій та переміщення до іншого регіону України. А отже оскільки, повідомлення позивача не було отримано то вважали, що позивач передчасно звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту, в регіоні продовжуються бойові дії і тому просили суд вважати призупиненим виконання обов`язків за кредитним договором. Про звернення до суду стало відомо із додатку «Дія».

Також відповідачем ОСОБА_1 подано заяву в якій він повідомив про витрачання кредитних коштів на придбання обладнання для ведення підприємницької діяльності, а не для витрат на сім`ю, в зв`язку з чим просив «виключити» ОСОБА_2 з числа відповідачів.

Позивач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляду справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24.12.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладені анкета-заява № GL-250366, Кредитний договір № GL-250366, а також підписано паспорт споживчого кредиту, згідно з умовами яких відповідачу наданий кредит на поточні потреби у розмірі 280000,00 грн. на строк 60 місяців терміном до 23.12.2024 з процентною ставкою 35 % річних. Умовами Кредитного договору також передбачено, що загальні витрати за договором становлять 322118,69 грн., реальна процентна ставка складає 41,19 % річних, з загальною вартістю кредиту 602118,69 грн.

Крім того, сторонами укладений Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, яким передбачені періодичність та розміри погашення заборгованості.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору GL-250366 позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

На підставі п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 у користування грошові кошти, що підтверджується меморіальними ордерами № 73996282 від 24.12.2019 р. 280000,00 грн (а.с. 9).

Відповідно до наданої банку копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 09 лютого 1990 року, про що ОСОБА_1 зазначив в анкеті-заяві № GL-250366 про отримання готівкового кредиту.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.12.2023 у нього виникла заборгованість у сумі 422496,22 грн., яка складається з 239398,51 грн. заборгованості за тілом кредиту та 183097,71 грн. заборгованості за відсотками.

У зв`язку з наявністю заборгованості 03 листопада 2023 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до ОСОБА_1 з досудовою вимогою № 1216/2023, в якій повідомив, що станом на 27.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 411313,51 грн., яка складається з 239398,51 грн. заборгованості за тілом кредиту та 171914,68 грн. заборгованості за відсотками та поставив вимогу достроково повернути вказані суми. (а.с. 35-36)

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однією з форм договору позики на підставі ст. 1054 ЦК України є кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються ті ж правила, що і по договору позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 порушував умови договору щодо строків погашення кредиту та виплати процентів за його користування, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, є підставою для дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

В зв`язку з тривалим невиконанням умов кредитного договору, як зазначалось вище, 03 листопада 2023 року позивач направив відповідачу досудову вимогу в якій повідомив про розмір заборгованості станом на 27.10.2023 р. та поставив вимогу достроково повернути вказані суми.

Досудова вимога направлена на адресу відповідача, зазначену ним у кредитному договорі, що є місцем реєстрації його проживання, цінним листам з описом з повідомленням про вручення. Проте відповідач не здійснив жодних заходів з погашення простроченої заборгованості по кредиту.

З врахуванням цієї обставини, відповідно до умов договору, банк звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення всієї заборгованості по кредиту з відповідача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІ «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Відповідачі посилаються на те, що банк не надав доказів отримання позичальником повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим не набув права достроково вимагати повернення кредиту.

Однак, відповідно до ст. 25 Закону «Про споживче кредитування» взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися, у тому числі, шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи.

Під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити, зокрема, розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону. У разі звернення відповідно до договору про споживчий кредит до третіх осіб, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у тому числі до близьких осіб, відповідно до частини шостої цієї статті інформація про розмір простроченої заборгованості повідомляється лише за наявності згоди споживача на передачу інформації про наявність простроченої заборгованості таким особам. Розрахунок розміру простроченої заборгованості для колекторської компанії здійснюється кредитодавцем або новим кредитором.

Новий кредитор, колекторська компанія на вимогу споживача, його близьких осіб, представника, спадкоємця, поручителя або майнового поручителя зобов`язані протягом п`яти робочих днів після першої взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості надати документи, що підтверджують інформацію, зазначену у частині другій цієї статті (у тому числі детальний розрахунок простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування), особисто або шляхом направлення листа на адресу (електронну або поштову) такої особи, або в інший визначений договором про споживчий кредит спосіб.

Для цілей цієї частини моментом надання відповідних підтвердних документів є, у тому числі, 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією рекомен-дованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку.

У пунктах 6.9, 6.10 кредитного договору сторони узгодили, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання такого повідомлення усунути порушення кредитного договору. У випадку не усунення порушення, позичальник зобов`язаний достроково повернути, проценти, комісії та інших належні до сплати платежі за договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

У пункті 10.1. договору сторонами погоджено обов`язок позичальника повідомити банк про зміну місця проживання, роботи, прізвища або імені та інших обставин здатних вплинути на виконання ним зобов`язання. Також в абз. 2 п. 10.5 погоджено, що направлення банком повідомлень, передбачених кредитним договором, за останньою повідомленою позичальником адресою, E-mail вважається належним. Шляхом підписання кредитного договору позичальник зобов`язується отримувати поштові повідомлення банку в найкоротші строки та погоджується з тим, що будь-яке повідомлення, яке надійшло від банку вважається таким, що отримане позичальником з третього дня від моменту надходження повідомлення банку до установи пошти, яка обслуговує позичальника за вказаною ним адресою (місце проживання), якщо не встановлено ранішу дату фактичного отримання позичальником цього повідомлення.

Вимоги про дострокове повернення кредиту були направлені 03.11.2023 на адресу відповідача, зазначену ним у кредитному договорі, що є місцем реєстрації його проживання, цінними листами з описом з повідомленням про вручення, проте вручені не були.

За змістом вищенаведених норм чинного законодавства належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

За наведених обставин суд доходить висновку, що позивач належним чином у відповідності до умов договору та чинного законодавства з дотриманням процедури повідомлення повідомив відповідача про дострокове погашення кредиту внаслідок порушення кредитних зобов`язань, а тому набув право на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості по кредиту.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2023 року в справі № 487/3170/22 в аналогічних правовідносинах, яку суд має враховувати відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 про отримання ним кредитних коштів на підприємницьку діяльність і відсутності у відповідачки ОСОБА_2 зобов`язання про повернення споживчого кредиту, то суд зазначає наступне…

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Статтею 57 СК України визначено правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18).

Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої ст. 61 СК України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У відзиві на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не оспорювали поширення правового режиму спільного сумісного майна на кредитні кошти, також ОСОБА_2 не посилалась на свою необізнаність про отримання чоловіком споживчого кредиту.

Проте при розгляді справи ОСОБА_1 на підтвердження витрати коштів отриманого споживчого кредиту на ведення своєї підприємницької діяльності надав суду копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 та копію видаткової накладної № 2 від 17.01.2020 про придбання ФОП ОСОБА_1 у ТОВ «КМА Юкрейн» за 295000,00 грн. кромкооблицювального верстата Holzing G-Max 360.

Отже устаткування придбане ОСОБА_1 придбане ним в інтересах сім`ї під час шлюбу на кредитні кошти отримані позичальником на цілі визначні в договорі, а саме споживче кредитування, а тому мають статус спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору GL-250366 від 24.12.2019, то суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором GL-250366 від 24.12.2019, станом на 01.12.2023 яка становить 422496,22 грн. та складається з 239398,51 грн. заборгованості за тілом кредиту та 183097,71 грн. заборгованості за відсотками.

Судові витрати суд вирішує в відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягує з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Кредобанк» 6337,44 грн. понесених витрат по сплаті судового збору при зверненні з позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 42249,62 грн.

Документи, які надані позивачем на підтвердження наявності вказаних витрат це копія договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» та копія довіреності № 13356 виданої 26.12.2023 на представництво інтересів АТ «Кредобанк» адвокатом Павленком С.В.

З договору від 11.02.2019 вбачається, що сторони визначили тлумачення термінів, однак договір не містить істотні умови договору щодо оплати послуг. (а.с. 52)

З наданого договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 суд позбавлений можливості встановити, що його предметом було надання позивачу професійної правничої допомоги в даній цивільній справі, оскільки будь-яких даних відносно цього договір не мітить.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42249,62 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № CL-250366 від 24.12.2019 в розмірі 422496 (чотириста двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 22 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6337 (шість тисяч триста тридцять сім) грн. 44 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2024.

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», , адреса: вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026.

Відповідачі: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: І.К. Ізмайлов