Справа № 355/1868/24
Провадження № 2-з/355/19/24
У Х В А Л А

Іменем України

про забезпечення позову

23 вересня 2024 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Троценко Т.А.

за участі секретаря Ліберацької Ю.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Баришівка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Разом з позовною заявою 20.09.2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначив, що їх з відповідачем батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі та за час перебування у шлюбі ними було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 . Таким чином, зазначене домоволодіння є спільною суміцсною власністю батьків позивача та відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . За життя їх батько зробив заповіт, яким усе своє майно заповів відповідачу, а мати ОСОБА_4 , зробила заповіт, яким усе своє майно заповіла йому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

13.05.2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Тищенка І.В. із заявою про відкриття спадкової справи після смерті матері ОСОБА_4 та нотаріусом було заведено спадкову справу № 13/2024.

Після спливу шести місяців після смерті матері ОСОБА_4 він звернувся до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину частину на ? спірного будинку, яка належала матері як частка у спільному сумісному майні, набутому за час шлюбу із батьком ОСОБА_3 , але 04.09.2024 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірного будинку у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на неруxоме майно померлої. Також листом нотаріуса № 33/01-16 від 04.09.2024 року повідомлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за іншою особою 23.07.2014 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Мати ОСОБА_4 фактично проживала у спірному будинку до дня своєї смерті та вважала себе співвласником спірного будинку. Таким чином, відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний будинок після смерті батька, 1/2 якого належала матері як спільне сумісне майно, набуте у шлюбі. Все майно яке належало матері відповідно до заповіту від 05.02.2015 року, в тому числі і 1/2 частина спірного будинку підлягає спадкуванню ним, а тому виданим 23.07.2014 року Відповідачу свідоцтвом про право на спадщину порушуються його права на спадкування.

Розглянувши зазначену заяву, без виклику сторін та без технічної фіксації процесу, відповідно до ч. 1 ст.153, ч. 2 ст.197 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У відповідності до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 цієї постанови Верховний суд України вказав, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен враховувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Так, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що відповідач може в будь-який момент відчужити спірний будинок після отримання позовної заяви, що може ускладнити виконання рішення суду.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечення ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Виходячи з наведеного, перевіривши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Накласти арешт на 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Баришівський районний суд Київської області протягом 15-ти днів з дня її складення відповідно до вимог, встановлених статтями 353-356 ЦПК України.

Суддя Баришівського районного суду Т. А. Троценко