Справа № 158/1865/24
Провадження № 2/0158/524/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

19 вересня 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Поліщук С.В.

з участю секретаря Квач Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпук Андрій Сергійович до ОСОБА_2 про стягнення коштів набутих та збережених без достатньої правової підстави, -

в с т а н о в и в :

Позивач по справі ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карпук А.С. звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів набутих та збережених без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач по справі ОСОБА_1 у період часу з березня 2023р. по квітень 2024р. виконував бойові завдання у складі Збройних Сил України на території Донецької області. До вищезазначеного періоду він був особисто знайомий з відповідачкою по справі ОСОБА_2 та мав з останньою хороші, товариські відносини. Крім того позивач по справі був особисто знайомий з батьком відповідачки по справі ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем.

Орієнтовно 30 червня 2023р. до позивача по справі ОСОБА_1 зателефонувала відповідач по справі ОСОБА_2 та повідомила, що її батька ОСОБА_4 поранено та просила фінансово допомогти на лікування останнього. Починаючи з 30.06.2023р. позивач на банківську картку відповідачки неодноразово перераховував грошові кошти на загальну суму 18 190 грн.

Повернувшись із зони бойових дій позивач по справі ОСОБА_1 телефонував до відповідачки по справі ОСОБА_2 , яка на телефонні дзвінки не відповідала, а через третіх осіб йому стало відомо, що батька відповідачки по справі ОСОБА_4 не було поранено та лікування останній не потребував, на даний час є військовослужбовцем Національної гвардії України.

22 травня 2024р. позивачем по справі ОСОБА_1 відповідачці по справі ОСОБА_2 надіслано досудову вимогу про повернення йому в 7-ми денний термін безпідставно набуті кошти в сумі 18 190 грн., які повернуто не було, а тому просить стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти, набуті та збережені без достатньої правової підстави в розмірі 18 190 грн., а також судові витрати по справі пов`язані з правничою допомогою.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №636725 від 11.06.2024р., відповідач по справі ОСОБА_2 , 30.03.1999р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Карпук А.С. подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просить розгляд даної цивільної справи проводити у відсутності сторони позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Про час, дату та місце розгляду вищевказаної цивільної справи відповідачка по справі ОСОБА_2 була повідомлена належним чином, при цьому в судові засідання призначені на 05.07.2024р., 26.07.2024р. та 19.09.2024р. не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. У визначений цивільно-процесуальним законодавством 15-ти денний строк відповідач по справі ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не подала. Крім того судом на офіційному веб-порталі Ківерцівського районного суду Волинської області було розміщено судове оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду на розгляд даної цивільної справи (а.с. 24-27, 29, 31).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

З гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача по справі ОСОБА_2 про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та підтверджується наданими письмовими доказами, що позивач по справі ОСОБА_1 , 16.05.2024р. п`ятьма платежами здійснив перерахування грошових коштів на загальну суму 18 190 грн. 96 коп. з власної банківської карти на банківську карту відповідачки по справі ОСОБА_2 , що стверджується дублікатами чеків АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 9-10).

З витягу з ЄРДР від 17.05.2024р. вбачається, що 17 травня 2024р. позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення відносного нього шахрайських дій, а саме, що в період часу з 30.06.2023р. по 23.04.2024р. ОСОБА_2 , перебуваючи в м. Ківерці, діючи умисно з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, під приводом допомоги батьку на лікування, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , які останній самостійно перерахував на банківську картку НОМЕР_1 в загальній сумі 18 190 грн., чим ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди на вищевказану суму. Даний факт зареєстровано в ЄРДР за №0000460 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 13).

22 травня 2024р. позивачем по справі ОСОБА_1 відповідачці по справі ОСОБА_2 , через засоби поштового зв`язку, надіслано досудову вимогу про повернення в 7-ми денний термін безпідставно набуті нею кошти в сумі 18 190 грн. (а.с. 12, 14-16).

Відповідачем не спростовуються дані обставини та не надано суду доказів про повернення вищевказаних коштів позивачу, відповіді на досудову вимогу не надала.

З даного приводу, суд зазначає наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024р. у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405св 23).

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 перерахував відповідачці по справі ОСОБА_2 грошові кошти на її картковий рахунок, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплатив кошти, розпорядився ними на власний розсуд, без жодного примусу, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Окрім того, з дублікатів чеків АТ КБ «Приватбанк» від 16.05.2024р. вбачається, що особисті кошти позивача по справі ОСОБА_1 в сумі 18190 грн. 96 коп. були перераховані з його банківської карти на банківську карту відповідачки по справі ОСОБА_2 . У платіжних інструкціях від 16.05.2024р. у графі «Призначення платежу» зазначено «Переказ власних коштів», інші відомості, які б могли підтверджувати обставини викладені у позовній заяві відсутні (а.с. 9, 10).

Разом з тим, стороною позивача не надано інших доказів стосовно кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000460 розпочатого на підставі звернення 17.05.2024р. позивача до правоохоронного органу з приводу вчинення відносно нього неправомірних дій з боку відповідача (правова кваліфікація ч. 1 ст. 190 КК України).

Так як у позивача відсутні будь які зобов`язання перед відповідачем щодо перерахування коштів, тобто відсутні договірні відносини із відповідачем щодо тих чи інших правовідносин, він з власної волі здійснив такі платежі на суму 18 190 грн. 96 коп. з інших підстав, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному об`ємі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому витрати пов`язані з правничою допомогою слід залишити за позивачем.

Позивач по справі ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.12.2017 року (а.с. 6), а тому судові витрати по справі пов`язані зі сплатою судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 11-14, 15, 16, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпук Андрій Сергійович до ОСОБА_2 про стягнення коштів набутих та збережених без достатньої правової підстави відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

представник позивача: адвокат Карпук Андрій Сергійович, юридична адреса: м. Луцьк, вул. П`ятницька гірка, 12/19 Волинської області, діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1093781 від 05.06.2024р.;

відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_4 .

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.