Справа № 953/3240/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Шаренко С.Л.,
при секретарі - Реуцькій Н.В.,
прокурора в інтересах
держави - ОСОБА_1 ,
представника позивачів - ОСОБА_2 ,
представник відповідача
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної адміністрації (Харківська обласна державна адміністрації) до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки, -
Позивач Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної адміністрації (Харківська обласна державна адміністрації) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
-визнати незаконним та скасувати пункт 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №332/09 від 23.12.2009, щодо затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 (Київський район) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
Прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що пунктом 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №332/09 від 23.12.2009 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки ОСОБА_5 та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 (Київський район) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_5 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №179803, зареєстрований 27.08.2010 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер 310136600:14:006:0117).
Прокурор зазначає, що вищевказане рішення Харківської міської ради незаконне та підлягає скасуванню.
Згідно з п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.
Ст. 19 Земельного кодексу України визначено категорії земель за основним цільовим призначенням, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
Згідно з положеннями ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.
Враховуючи наявні порушення порядку оформлення права власності на земельну ділянку вважаємо п. 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» від 23.12.2009 № 332/09 та п. 68 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 24.02.2010 № 23/10 такими, що прямо суперечать вимогам земельного законодавства України, яке було чинне на момент прийняття таких рішень.
Тому, представник Харківської обласної адміністрації зазначив, що прийняття оспорюваних рішень свідчить про перевищення службових повноважень посадовими особами Харківської міської ради.
27.10.2022 від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Виноградова В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив, що відповідно до п. «в» ч. З ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Норми безоплатної передачі земельних ділянок визначено у ст. 121 ЗК України, відповідно до якої, у контексті даного спору, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах - не більше 0,10 гектара.
Крім того, з боку ОСОБА_5 повною мірою було дотримано порядок отримання земельних ділянок у власність, а саме, отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою, затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки (рішенням Харківської міської ради від 23.12.2009 № 332/09 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок») та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 № 23/10).
Згідно ч. 2 ст. 55 ЗК України (у редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки у власність), до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Отже, представник відповідача зазначає, що Харківська міська рада, маючи повноваження на розпорядження землями комунальної власності, до яких і належала спірна земельна ділянка, діяла повністю у межах чинного на той момент правового регулювання.
Щодо доводів про належність спірної земельної ділянки до земель державної власності та перебування такої земельної ділянки у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» представник відповідача зазначив.
У листі від 12.04.2021 № 94/2 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» повідомляє, що належність спірної земельної ділянки до земель постійного користування цього державного підприємства підтверджується викопіюванням з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та викопіюванням з проєкту організації і розвитку лісового господарства.
Водночас надані викопіювання з проєкту організації і розвитку лісового господарства не містять жодної інформації, яка б дозволяла ідентифікувати земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні.
Відповідно ст. 17 Лісного кодексу України право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. У свою чергу, у викопіюванні з планово-картографічних матеріалів вказано, що їх нібито складено на основі Державних актів на право постійного користування землею, однак жодних актів до матеріалів справи не долучено, що ставить під сумнів як їх наявність, так і належність планово-картографічних матеріалів у якості доказу.
Спірна земельна ділянка, як на момент передачі приватну власність, так і зараз, знаходилась у межах міста Харкова, що у силу чинного на момент передачі у приватну власність Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-ІУ свідчить про перебування такої земельної ділянки у комунальній власності.
Також представник відповідача зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 33 ЗК України (у редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки у власність) до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті:
а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів;
в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях , присадибних, дачних і садових ділянках.
Висновком від 24.11.2009 № 6121 Управління Держкомзему у місті Харкові підтверджено відсутність інформації, про наявність чинних державних актів на право власності на землю громадян, державних актів на право власності на землю юридичних осіб, договорів оренди землі, державних актів на право постійного користування та договорів на право тимчасового користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Аналогічну інформацію надано Харківською регіональною філією ІП «Центр державного земельного кадастру» листом від 12.05.2009 № 2423.
Харківське обласне управління Лісового та Мисливського господарства листом від 16.11.2009 № 02-06/1170 повідомило, що спірна земельна ділянка не перебуває в постійному користуванні лісогосподарських підприємств, підпорядкованих управлінню.
Місце розташування спірної земельної ділянки було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної держаної адміністрації; Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради; Управлінням держкомзему у місті Харків, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області і жоден із даних суб`єктів не повідомляв, що спірна земельна ділянки є землями лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні Держаного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція».
На підставі зазначеного, представник вказує, що керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова не довів належними та допустимими доказами ані факт належності спірної земельної ділянки до земель державної власності лісогосподарського призначення, ані факт перебування такої земельної ділянки у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», ані факт незаконності набуття земельної ділянки у власність відповідачем ОСОБА_6 .
Також представник вказав, що прокурор стверджуючи про те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», позов у цій справі має бути подано саме ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».
Отже, у цьому разі початок перебігу строку позовної давності починається з 21.01.2015 та закінчується 21.01.2018. Водночас, згідно відомостей офіційного вебсайту «Судова влада України» керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова звернувся з позовом у цій справі лише 01.06.2022, тобто з пропуском строку позовної давності на два з половиною роки.
18.11.2022 від керівника окружної прокуратури Аміл Омарова до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої прокурор зазначив, що згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України передача земельних ділянок із земель державної власності на території обласної державної адміністрації у межах міст обласного значення належить до повноважень обласної державної адміністрації.
Таким чином, саме Харківська обласна адміністрація є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а саме, функції розпорядник а земель державної власності.
За загальним правилом, визначеним у ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим кодексом.
Ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам, законодавство не містить.
Отже, прокурор зазначає, що на землі лісогосподарського призначення розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у Земельному кодексі України та Лісовому кодексі України.
Крім того, на час виникнення спірних правовідносин діяло розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» № 610-р від 10.04.2008, яким встановлено заборону на вилучення лісових земельних ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення.
Таким чином, прокурор вказує, що земельна ділянка, передана ОСОБА_5 відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, перебуває у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства та згода на її вилучення державою не надавалася, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тобто Харківської міської ради.
Згідно ст. 393 ЦК України, ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав не земельні ділянки є визнання незаконним та скасування правового акту органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові та порушує права власника.
Таким чином, прокурор вказує, що оскільки пункт 68 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 23/10 від 24.02.2010 є незаконним, що слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначені ділянку серії ЯЛ № 179803, зареєстрованого 27.08.2010 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право постійного користування землею, договорів оренди землі, то вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає закону та порушує права власника.
Пунктами «в», «г», «д» ч. 3 ст.152 ЗК України в якості способів захисту прав на землю передбачено: визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування; визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів.
Пунктами 2,4,10 ч.2 ст. 16 ЦК У країни в якості способів захисту цивільних прав передбачено: визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконним рішення органу державної влади.
Також прокурор вказав, що згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, ухвалюючи рішення про повернення майна на користь дійсного власника, суд, з метою ефективного захисту прав власника, має скасувати державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачами, які неї набули право власності на це майно на законних підставах. Тому, позов прокурора про скасування рішень про державну реєстрацію є найбільш ефективним способом захисту порушеного права.
Таким чином, необхідні для виявлення порушень норм законодавства документи, прокурором отримано в ході досудового розслідування та з направленням обвинувального акту до суду 18.06.2021, тобто саме з цього часу прокурор здобув докази на підтвердження своєї правової позиції у спорі, отже набув можливість звернутися з відповідним позовом до суду за захистом порушеного права.
На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
05.12.2022 від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Виноградова В. до суду надійшли заперечення , відповідно до яких представник зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, оскільки прокурор ігнорує той факт, що ОСОБА_7 отримала спірну земельну ділянку саме у визначених законодавством розмірах та з повним дотриманням порядку отримання земельних ділянок у власність, отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою, затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також не додано оцінки тому, що листом від 16.11.2009 № 02-06/1170 Харківське обласне управління Лісового та Мисливського господарства повідомило, що спірна земельна ділянки не перебуває в постійному користуванні лісогосподарських підприємств, підпорядкованих управлінню, хоча статут ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» затверджено саме цим органом.
Крім того, місце розташування спірної земельної ділянки було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради, Управлінням держкомзему у м. Харкові, державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області і жоден із даних суб`єктів не повідомляв, що спірна земельна ділянка є землями лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є добросовісними набувачами прав власності на спірну земельну ділянку.
Однак, жодних пояснень або доводів, які б спростовували вищенаведені аргументи Відповідача-1 керівником Шевченківської прокуратури м. Харкова у відповіді на відзив не наведено.
Щодо строку позовної давності, представник відповідача зазначив, що керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова вважає, що строк позовної давності слід обраховувати з 18.06.2021, тобто з дати, ко Дзержинського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт відносно посадової особи управління Держкомзему у Харківській області.
Однак, вказаний підхід не відповідає ані вимогам чинного процесу, ані законодавства, ані правовим позиціям Верховного Суду у аналогічних справах.
21.12.2022 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Сластнікової Г.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначила, що станом на 23.12.2009 року, на день ухвалення рішення Харківської міської ради №332 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» від 23.12.2009, діяв Земельний кодекс України в редакції Закону N 1066-VI від 05.03.2009р.
В спірному договорі купівлі-продажу землі зазначено, що продаж земельної ділянки здійснено за 3 302 400 грн, що за згодою сторін складає еквівалент 120 000 доларів США.
Прокурор подав до суду лист ДП «Харківська ЛНДС» від 12 квітня 2021 року №94/102 саме з якого вбачається, що спірна земельна ділянка начебто відноситься до земель постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», а саме до 161 кварталу Південного лісництва, проте не надав державного акту про право постійного користування спірною земельною ділянкою ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» з цільовим призначенням: «Землі лісогосподарського призначення».
Таким чином, представник вважає, що в матеріалах судової справи відсутні докази, які свідчать:
- про право власності держави в особі Харківської обласної державної адміністрації на спірну земельну ділянку з цільовим призначенням: «Землі лісогосподарського призначення»;
- про право постійного користування спірною земельною ділянкою ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» з цільовим призначенням: «Землі лісогосподарського призначення»;
- про те, що спірний правочин купівлі-продажу землі від 29.05.2021 був укладений Відповідачем-2 з державою в особі Харківської обласної державної адміністрації на користь якої, прокурор просить зробити односторонню реституцію - повернути спірну земельну ділянку.
Крім того, представник вказує, що відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ в редакції, яка чинна на день звернення з позовом прокурора до суду, держава встановила підстави припинення права власності на земельну ділянку, а саме:
1. добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;
2. смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;
3. відчуження земельної ділянки за рішенням власника;
4. звернення стягнень на земельну ділянку на вимогу кредитора;
5. відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;
6. конфіскація за рішенням суду;
7. невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особам без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом;
8 . примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.
Однак, прокурор у своєму позові не послався на законні підстави, за якими можна вилучити у відповідача ОСОБА_3 , земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 23 Земельного кодексу України.
На підставі зазначеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні вимог прокурора щодо визнання недійсним договір №1005 від 29.05.2021 року та щодо повернення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, оскільки прокурор неправильно обрав спосіб захисту, звернувся з позовом не в інтересах Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», хоча в позовній заяві стверджує, що саме це підприємство є належним та постійним користувачем спірної земельної ділянки.
Крім того, представник відповідача зазначила, що з метою встановлення всіх обставин справи, нею здійснено адвокатський запит, та у відповідь отримала від Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради листи від 05.12.2022 № 1730/0/605-22, від 08 грудня 2022 року за № 1750/0/605-22, від 08 грудня 2022 року №1756/0/605-22 за якими вбачається наступна інформація:
Генеральний план міста Харкова був розроблений у 2002-2003 роках Державним підприємством Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю. М. Білоконя та затверджений 23 червня 2004 року на 22 сесії Харківської міської ради від 23.06.2004 № 89/04 та на сьогоднішній час це рішення чинне і ні ким не скасовано. Вказаний Генеральний план діяв в 2009-2010 роках. За вказаним Генеральним планом на 2009-2010 роки спірна земельна ділянка вже входить до м. Харкова.
З відповіді на адвокатський запит також вбачається, що в Департаменті містобудування та архітектури Харківської міської ради відсутня будь-яка інформація щодо правовстановлюючих (або інших розпорядчих) документів (або копій з них) на спірну земельну ділянку, які б свідчили, що на день ухвалення рішення Харківської міської ради від 23.12.2009 № 332/09 спірна ділянка відноситься до земель постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», а саме до 161 кварталу Південного лісництва.
-Місце розташування: Харківська обл, м. Харків, Київський район, в`їзд Гі|
-Цільове призначення: 02.01. Для будівництва і обслуговування жт будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
-Категорія земель: землі житлової та громадської забудови;
-Вид використання земельної ділянки : Для будівництва та обслуго житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
-Площа земельної ділянки -0,1 га;
-Опис меж: від А до Б - землі не надані у власність або користування, від Б земельна ділянка АДРЕСА_2 , від В до Г - землі загального користування Віражан), від Г та до А - земельна ділянка АДРЕСА_3 ;
-Експлікація земельних угідь, площа земельної ділянки 0,1 га, у тому земельними угіддями: 007.01 Малоповерхова забудова-0,1 га;
-Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження у використанні земельної ділянки - інші обмеження; площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюються дія обмеження - 0,1 га; підстава для виникнення обмеження у використанні земельної ділянки - Закон; дата державної реєстрації обмеження; строк дії обмеження безстроково;
-Земельна ділянка відчужується без зміни її цільового призначення.
Вказана інформація наявна в Договорі купівлі-продажу спірної ділянки від 29 2021 року.
Шодо пропуску строку позовної давності представник відповідача зазначила, що прокурором пред`явлено позов із пропуском строку позовної давності, адже за позовною заявою прокурора вбачається, що спірна земельна ділянка вибула з володіння нібито належного постійного користувача Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» 24 лютого 2010 року, коли було ухвалено ХМР спірне рішення № 23/10. Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» згідно статуту є юридичною особою, може самостійно звертатись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Також в статуті Підприємства зазначено, що п. 1.1. Державне підприємство "Харківська лісова науково-дослідна станція" - орган управління майном, здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, відповідно до Закону України "Про управління об`єктами державної власності», Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521, інших законодавчих та нормативно-правових актів, цього Статуту.
Відповідно до Закону України "Про управління об`єктами державної власності», редакції чинній на час ухвалення рішення ХМР «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 23/10 від 24.02.2010 року, діяльність Державного підприємства "Харківська лісова науково-дослідна станція" щодо здійснення ним управління державним майном, постійно контролювали та продовжують контролювати Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, уповноважені органи управління, органи державної контрольно-ревізійної служби, інші контролюючі органи шляхом проведення аналізу законності та оцінки ефективності виконання суб`єктами управління визначених обов`язків відповідно до законодавства України (ст. 16 Закону України "Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-У).
Тобто вказані державні органи влади під час перевірки діяльності Державного підприємства "Харківська лісова науково-дослідна станція" повинні були ще в 2009-2010 роках з`ясувати факт вибуття з господарського віданні Державного підприємства "Харківська лісова науково-дослідна станція" спірної земельної ділянки, та повинні були звернутися до органів судової влади для захисту інтересів держави України.
Також представник зауважила, що якщо б органи державної влади виконували свої обов`язки своєчасно та в повному обсязі, то 29 травня 2021 року Відповідач ОСОБА_3 не змогла би купити спірну земельну ділянку, адже на неї була б накладена заборона на відчуження.
На підставі зазначеного, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора в повному обсязі.
07.09.2023 від представника відповідача Харківської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив, що згідно частини 2 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Згідно пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Відповідно до абазу 2 вищевказаного пункту Земельного кодексу України державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об`єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації.
На підставі статті 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», у відповідній редакції, при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, зокрема, землі лісового фонду за межами населених пунктів.
Тобто до земель державної власності відносились землі лісового фонду за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва, законсервовані об`єкти та земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти приватизації.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.
Згідно статті 7 Лісового кодексу України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності, а суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно статті 9 Лісового кодексу України, у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім тих, що перебувають у державній або приватній власності. Вказані положення відповідають згадуваним статтям 12, 83 ті пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.
Тобто твердження прокурора і позивачів про те, що в силу закону спірна земельна ділянка належала до земель державної власності та розпоряджатись нею Харківська міська рада не мала повноважень, є хибними, не доводяться ніякими доказами, а протилежне прямо випливає з діючих на той час норм законодавства. При цьому Харківська міська рада мала повноваження розпоряджатись і лісами, якщо такі перебували в межах населених пунктів (спірна земельна ділянка на момент прийняття рішень знаходилась в межах м. Харкова).
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-УІ, на норми якого посилається у позовній заяві прокурор, набрав чинності 01.01.2013 року, тобто вже після прийняття Харківською міською радою оспорюваного рішення. Зазначене розмежування не застосовувалось до 01.01.2013 року і посилання прокурора у позовній заяві на цей закон є хибним і не має бути врахованим при розгляді цієї справи в силу положень ст. 58 Конституції України.
Відповідно до Державного класифікатору ДК 014 - 97 "Класифікатор об`єктів адміністративно-територіального устрою України", затвердженого наказом Держстандарту України від 31.10.97 № 659 зі змінами та чинним на час прийняття оскаржуваних рішень Харківської міської ради:
На підставі п. 4.1 Порядку № 168 Формування кадастрових номерів земельних ділянок, які утворюються вперше, здійснюється територіальними органами Держкомзему.
З огляду на вищевикладене, кадастровий номер спірної земельної ділянки відповідно до Порядку № 168 було присвоєно місцевими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та перша складова частина кадастрового номеру спірної земельної ділянки вказує, що на час її формування вона знаходились у Київському районі міста Харкова.
Харківською міською радою перед формуванням та наданням спірної земельної ділянки отримано висновки:
-Управління Держкомзему у м. Харкові від 24.11.2009 № 6121 щодо погодження матеріалів місця розтушування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по виїзду АДРЕСА_1 ;
-Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного Комітету лісового господарства України від 16.11.2009 № 02-06/1170;
Крім того, місце розташування спірної земельної ділянки було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної держаної адміністрації, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області.
Тому, Харківська міська рада, як орган уповноважений розпоряджатися спірною земельною ділянкою, ухвалила низку рішень, направлених на приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_5 .
Пунктом 2 додатку 1 до рішення 39 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» № 332/09 від 23.12.2009 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовно, 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Пунктом 68 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 23/10 від 24.02.2010, затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1000,0 кв.м по в-ду Гірському, 29-А для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
У подальшому право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1005 від 29.05.2021.
Таким чином, представник зазначає, що твердження Прокурора про те, що Харківська обласна державна адміністрація є органом, уповноваженим державою, виконувати функції розпорядника земель державної власності у спірних правовідносинах є хибним та таким, що не ґрунтується на нормах права та спростовується матеріалами справи.
Представник також зазначила, що згідно Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення не можуть належати землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів (при цьому перелік типів таких зелених насаджень у частині 2 статті 55 Земельного кодексу України наведено невичерпний), якщо тільки вони не віднесені до категорії лісів.
Крім того, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять стальну характеристику лісу.
Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року (далі - Інструкція), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Згідно п. 1.1.17 Інструкції точність лісових карт має відповідати точності картографічної основи (тобто основи, з використанням якої було виготовлено лісові карти).
Відповідно до п. 2.1.2 Інструкції оригінал планшету лісовпорядкування має бути ш креслений у відповідності з прийнятими умовними знаками і мати повне топографічне та таксаційне навантаження. На ньому мають бути вказані: область, район, лісгосп, лісництво, номер і площу планшета, картографічну основу, використану при складенні планшету, підписи і прізвища виконавців (начальника лісовпорядкувальної партії, геодезиста, інженера- таксатора).
Прокурором та Позивачами з 27.06.2015 не здійснювалось дій щодо виготовлення документації із землеустрою земель лісогосподарського призначення. Лише такою документацією можливо точно встановити межі територій із прив`язкою до місцевості.
Тому представник вважає, що наявними у справі матеріалами достовірно встановлено факт того, що спірні земельні ділянки не відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення, а є землями житлової громадської забудови, тому не можуть перебувати у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».
На підставі зазначеного, представник відповідача Харківської міської ради просив відмовити в задоволенні позивних вимог в повному обсязі. Крім того, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_1 , позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.
Представник позивача Державного агентства лісових ресурсів України - адвокат Муха А.І. позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що посилання відповідачів на те, що прокурор звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності є неспроможними, оскільки Верховний Суд висловив свою позицію щодо строків звернення прокурорів з позовами щодо земель особливої охорони, в якій зазначив про те, що строки позовної давності до таких правовідносин не застосовуються.
Відповідач відповідача ОСОБА_3 адвокат Сластнікова Г.О. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Також просила застосувати до спірних правових відносин строк позовної давності.
Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.
Суд, заслухавши прокурора, представника позивача Державне агентство лісових ресурсів України, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Сластнікову Г.О., дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторона, що пунктом 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №332/09 від 23.12.2009 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки ОСОБА_5 та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 (Київський район) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_5 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №179803, зареєстрований 27.08.2010 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер 310136600:14:006:0117).
Зі змісту наявних у складі проєкту землеустрою листів, довідок, погоджень від вказаних органів не має інформації, що спірні земельні ділянки є землями державної власності лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція». Натомість у листах зазначається про відсутність будь-яких прав власності чи користування на спірні земельні ділянки інших осіб.
При цьому відповідного погодження Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на зміну цільового призначення та вилучення спірних земельних ділянок не проведено.
Також, відповідно до висновку Управління Держкомзему у м. Харкові від 24.11.2009 щодо погодження ОСОБА_5 матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку вбачається, що земельна ділянка вільна від забудови. На ділянці ростуть дерева. (т. 2 а.с. 42).
Відповідно до листа Лісового та мисливського господарства Харківського обласного управління від 16.11.2009 щодо надання висновку про можливість відведення земельної ділянки ОСОБА_5 вбачається, що на земельній ділянці ростуть дерева. В той же час, в обґрунтуванні відсутня інформація про віднесення земельної ділянки до категорії земель, визначених ст. 19 Земельного кодексу України, що не дає змогу визначитися з належністю (не належністю) земельної ділянки до земель лісового фонду України. В той же час, земельна ділянка не перебуває в користуванні лісогосподарських підприємств, підпорядкованих управлінню. Враховуючи викладене, управління не має повної інформації для розгляду звернення по суті. (т. 2 а.с. 45).
Таким чином встановлено, що обласним управлінням лісового та мисливського господарства не надано висновку про можливість відведення земельної ділянки ОСОБА_5 ,у зв`язку з відсутністю повної інформації щодо належності чи не належності земельної ділянки до категорії земель, визначених ст. 19 Земельного кодексу України.
Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція» входить у структуру Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання (далі - ВО «Укрдержліспроект»), метою діяльності якого є проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України. Комплекс лісовпорядних робіт здійснюється для всіх лісокористувачів незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою та в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилається на те, що передача спірної земельної ділянки з державної власності у власність фізичної особи призвела до фактичного вилучення з постійного користування Державного агентства лісових ресурсів та Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земель лісогосподарського призначення. Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувала вилучення вказаної земельної ділянки із свого постійного користування. Окрім цього, зміна цільового призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови не проводилася.
Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення позивача до суду).
Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
В судовому процесі, зокрема цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах.
Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин.
Щодо вимог прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на землю слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).
При цьому, згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.
Відповідно до частини другої статті 8 Лісового кодексу України право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Водночас частиною другою статті 5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено статтею 122 ЗК України.
Частиною третьою статті 17 ЛК України передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема:
а) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території;
б) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення;
в) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством.
Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої статті 32 ЛК України).
Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.
Держлісагентство України- центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів.
Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії.
Як вбачається із матеріалів справи, Державне агентство лісових ресурсів України є уповноваженим державним органом, яке не надавало згоди на передачу спірної земельної ділянки в оренду.
Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Тобто, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними документами на підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14.
Згідно зі ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 27 Лісового кодексу України (в редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.
Відповідно до ч.ч. 1,2,12 ст.149 Земельного кодексу України(в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрації, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських потреб.
За загальним правилом, визначеним у ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом.
Частиною 2 статті 56 Земельного Кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ч.3 ст.56).
Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам, законодавство не місить.
На час виникнення спірних відносин діяло Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» №610-р від 10.04.2008, яким встановлено заборону на вилучення лісових земельних ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення.
Таким чином, земельна ділянка, що передана у приватну власність ОСОБА_5 є землями державної власності лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства та згода на їх вилучення державою не надавалась, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тому пункт п. 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок № 322/09 від 23.12.2009, що затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м., по виїзду АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також п. 68 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 23/10 від 24.02.2010, яким затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000,0 кв.м., по виїзду АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано у приватну власність ОСОБА_5 вказану земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.
Оскільки пункт п. 68 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 23/10 від 24.02.2010, на підставі якого передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку, та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 179803, визнано незаконним та скасовано, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 179803 слід визнати недійсними, та таким що порушує права власника.
Крім того, на теперішній час спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2021, № 1005, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором купівлі-продажу ( т. 1 а.с 1-4, 62-65).
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ст. 210 ЗК України, угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.
Отже, враховуючи те, що зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.05.2021 укладено на підставі правовстановлюючого документу, який судом визнано не дійсним, оскільки він виданий на незаконних підстава, таким чином договір купівлі-продажу також слід визнати недійсним.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).
Згідно частини другої статті 393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Оскаржувані рішення щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою та затвердження проєкту землеустрою, видані одним відповідачем у цій справі в інтересах іншого відповідача у цій справі, є незаконними відповідно до встановлених обставин справи, що не спростовано матеріалами справи, та з огляду на істотний публічний інтерес до предмету спору, який у даному випадку згідно Закону України «Про прокуратуру» захищає прокурор.
За змістом правового висновку Верховного Суду щодо необхідності оцінки конкретного способу захисту цивільного права та його ефективності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункти 38-40), тощо) випливає визначене у ст. 2 ЦПК України завдання суду оцінити зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, характер його порушення, невизнання або оспорення, наслідки цього у їх зв`язку із заявленими у позові способами захисту такого права чи інтересу.
Оскарження таких наказів та державного акту, передбачене законом (частина друга статті 55 Конституції України, пункт 10 частини другої статті 16, частина друга статті 393 ЦК України) має наслідком досягнення захисту порушеного права позивача та забезпечує його відновлення у взаємодії з іншими заявленими способами захисту.
Якщо позивач звертається з декількома позовними вимогами, які відповідають способам захисту, передбаченим законом, та не суперечать одна одній (їх реалізація не суперечать одна одній), можуть бути розглянуті в межах одного судового провадження, то той факт, що задоволення однієї якоїсь окремо взятої з цих вимог не призведе до ефективного відновлення порушеного права чи інтересу позивача, за умови, що задоволення їх всіх до такого відновлення призведе, а кожна окремо не заважає реалізації найбільш ефективної, не дає підстав для відмови у задоволенні такої окремо взятої вимоги, зокрема, якщо вона є реалізацією позивачем частини другої статті 55 Конституції України та пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України. Протилежне суперечить принципам доступу до правосуддя, які захищає ЄСПЛ (наприклад, параграфи 22-23 рішення від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland»), серія А, № 32, заява № 6289/73).
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
В силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки ОСОБА_3 при її купівлі, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ця ділянка знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення. Немає жодних підстав вважати, що відповідачка не могла співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості та власними діями щодо останнього.
Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, провадження № 14-76цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, провадження № 14-95цс18, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, провадження № 14-71цс18, від 27 вересня 2023 року у справі № 621/394/20, провадження № 61-5014св23.
Задоволення позовних вимог позивача відповідно до закону призводить до відновлення порушеного права, за захистом якого він звернувся, та за відсутності сумнівів щодо конституційності застосованих судом норм матеріального права в цілому відповідає позитивному обов`язку Держави забезпечити ефективний захист основоположних конституційних прав, що відповідає змісту правових висновків, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98).
Отже, у суду відсутні підстави у цій справі відмовити у задоволенні позову через неефективність обраного способу захисту порушених прав, оскільки це призводить до безпідставного втручання суду у право позивача, передбачене як частиною першою статті 4 ЦПК України, так й частиною другою статті 55 Конституції України, пунктом 10 частини другої статті 16, частиною другою статті 393 ЦК України.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 621/3475/19 (провадження № 61-8186св22), від 27 вересня 2023 року у справі № 621/394/20 (провадження № 61-5014св230.
А тому суд приходить до висновку, що вимога про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 повернути земельну ділянку у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної) військової адміністрації підлягає задоволенню.
Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Щодо твердження відповідачів про пропуск прокурором строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У частині першій статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме цей орган (підприємство), а не прокурор.
У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли власник довідався або міг довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи.
Як вбачається з матеріалів справи прокурором заявлено негаторний позов, на який не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 922/1832/19.
Таким чином, суд не вбачає підстав, для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки позов про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 20, 21,49, 55, 56, 57, 79, 83, 84,118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. 7, 4, 17, 27 Лісового кодексу України, ст. 6 Закону України "Про розмежування земель та комунального майна", ст. ст. 47, 55 Закону України "Про землеустрій", суд, -
Позовні вимоги Керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної адміністрації (Харківська обласна державна адміністрації) до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» - задовольнити.
-визнати незаконним та скасувати пункт 2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №332/09 від 23.12.2009, щодо затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_1 (Київський район) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради з кожного на користь Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області сплачений судовий збір по 4199,88 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2024.

Суддя С.Л. Шаренко