Дата документу 24.09.2024 Справа № 333/4824/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4824/23
Провадження №22-ц/807/1720/24
Головуючий в 1-й інстанції Тучков С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Войтовича Євгена Михайловича про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2024 року у справі №333/4824/23,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Войтович Є.М. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про відстрочку виконання рішення суду від 05.03.2024 року у цивільній справі 333/4824/23. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначає, що відповідач перебуває у шлюбі, утримує малолітню дитину, а також не має постійного місця роботи, існує за рахунок тимчасових заробітків, здійснити виплату боргу не може за визначених вище обставин та просить суд відстрочити його виконання на один рік.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року, у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Войтовича Є.М. про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 березня 2024 року у справі № 333/4824/23 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала мотивована відсутністю вчинення дій щодо виконання рішення суду, при цьому заявником надано належні та допустимі докази, які підтверджують наявність обстави, що ускладнюють виконання рішення суду, як цього вимагають процесуальні норми.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2024 року у справі № 333/4824/23, позовні вимоги позивача задоволенні частково, а саме вирішено: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО 305299, рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13.12.2013 року у розмірі 81 405 (вісімдесят одна тисяча чотириста п`ять) гривень 67 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 81 405,67 гривень. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО 305299, рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 2 195 (дві тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 62 копійки» (а.с.113-115).

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів щодо неможливості виконання рішення суду від 05.03.2024 року. Крім того, з моменту постановлення рішення суду боржником не здійснено жодного платежу на виконання рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

На думку апеляційного суду, обставини, на які посилається боржник, є істотними і такими, що значно ускладнюють виконання судового рішення.

Вказані обставини в їх сукупності мають особливий характер, вимагають від боржника додаткових майнових зусиль для організації нормального побуту його і сім`ї і звичайно ускладнюють виконання судового рішення. Окрім цього позивач апеляційному суду вказав, що хворіє на тяжку хворобу діабет, є інсулінозалежним.

Відстрочка виконання судового рішення на один рік з дня ухвалення такого рішення не завдасть істотних збитків Банку, не створить занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника і не призведе до порушення балансу інтересів сторін кредитних правовідносин.

Реалізація боржником свого права на відстрочення виконання судового рішення не є підставою для висновку про зловживання процесуальними правами або про ухилення останнього від виконання судового рішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про відстрочку виконання судового рішення на строк, що не перевищує одного року з дня ухвалення такого рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2024 року по цій справі скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2024 року у справі №333/4824/23 задовольнити.

Відстрочити до 05 березня 2025 рокувиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2024 року у справі №333/4824/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13.12.2013 року у розмірі 81405,67 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2 195,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 вересня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков