ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8628/24 Справа № 176/2126/18 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року в цивільній справі номер 176/2126/18 за поданням державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області звернувся державний виконавець Жовтоводсько-П`ятихатського відділу Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Жовтоводсько-П`ятихатському відділі Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа №176/2126/18 від 14.12.2018 року, виданого Жовтоводським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівнику сум в розмірі 46677,41 грн на користь ОСОБА_2

29.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку було направлено сторонам виконавчого провадження. 19.10.2023 року державним виконавцем винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 19.02.2024 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Вищезазначені постанови направлено боржнику для виконання, за адресою: АДРЕСА_1 . Постанови до відділу не поверталися.

Також, державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, копія якої направлена до банків учасників в АСВП.

Відповідно до інформації з ДПС щодо перетину боржником державного кордону зареєстровано закордонний паспорт: серія, помер документу/ID карта: НОМЕР_1 , дата перетину кордону з 01.01.2024 року.

Відповідно до інформації з ДРРП на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Сума, що піддягає стягненню за виконавчими провадженнями, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, отже, державним виконавцем не може бути здійснено звернення стягнення на майно боржника.

Інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Згідно з відповідями МВС за боржником не зареєстровані транспортні засоби.

19.05.2023 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту державного виконавця встановлено, що боржниця двері не відчинила, перевірити майновий стан не виявилося можливим.

Враховуючи викладене, боржниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від виконання рішення ухиляється.

Державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №176/2126/18 від 14.12.2018 року.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року подання державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №176/2126/18 від 14 грудня 2018 року, виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівнику сум в розмірі 46677,41 грн на користь ОСОБА_2 .

Із вказаним судовим рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду від 20 червня 2024 року по справі №176/2126/18 та ухвалити рішення, яким подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України, залишити без задоволення.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою.

Не повернення постанов державного виконавця не підтверджує жодним чином факт отримання боржником зазначених постанов.

Сам по собі акт, який був складений державним виконавцем, під час відвідування боржника ні яким чином не підтверджує факт ухилення останнім виконання рішення суду, як і відсутність транспортного засобу, як і те. що боржник неодноразово здійснював поїздки за кордон.

Виконавець якось не долучив до матеріалів справи довідку про розмір заборгованості, квитанції щодо виплати боргу, що фактично позбавило суд, всебічно оцінити доводи виконавчої служби. Хоча лише в травні 2024 року і ще до подання державного виконавця, боржником була сплачена сума у розмірі 8997,00 грн, що ніяк не свідчить про ухилення від виконання рішення суду, а напроти.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково, чи він має змогу виконувати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного (приватного) виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника (керівника боржника) у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Від Жовтоводсько-П`ятихатського відділу Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив у задоволені апеляційної скарги від 29.07.2024 року на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровській області від 20.06.2024 року по справі №176/2126/18 відмовити в повному обсязі.

Доводи відзиву частково повторюють доводи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Станом на 12.06.2024 року боржником рішення не виконано, що призводить до вжиття відносно неї вищевказаних заходів примусового виконання.

Просив суд не скасовувати ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровській області від 20.06.2024 року, оскільки тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон є передбачений законодавством та досить дієвий спосіб примусового виконання.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 123, 126, 127).

Боржник ОСОБА_1 надала суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 132).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 31 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Жовтоводсько-П`ятихатському відділі державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №176/2126/18 від 14 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних

звільненому працівникові сум в розмірі 46677,41 грн (а.с. 75-75зв).

Виконавче провадження ВП НОМЕР_4 відкрито 29.12.2018 року (а.с. 76).

Згідно з інформацією Пенсійного фонду України від 08.04.2024 року дані про отримання доходу ОСОБА_1 відсутні (а.с. 77).

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України від 28.03.2024 року за боржником ОСОБА_1 зареєстровано закордонний паспорт серії НОМЕР_1 та зазначено дати перетину кордону за період з 01.01.2019 року по 28.03.2024 року (а.с. 78-79).

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України від 04.04.2024 року інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня (а.с. 80).

З інформації Міністерства внутрішніх справ України від 19.02.2024 року в МВС вбачається, що дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні (а.с. 81).

Відповідно до актів державного виконавця від 19.05.2023 року та від 23.04.2024 року на виклик державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`явилась (а.с. 82, 83).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84-85зв).

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено статтею 441 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що на виконанні у Жовтоводсько-П`ятихатському відділі державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №176/2126/18 від 14 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум в розмірі 46677,41 грн.

Виконавче провадження ВП НОМЕР_4 відкрито 29.12.2018 року.

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України від 28.03.2024 року за боржником ОСОБА_1 зареєстровано закордонний паспорт серії НОМЕР_1 та зазначено дати перетину кордону за період з 01.01.2019 року по 28.03.2024 року.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України від 04 квітня 2024 року

інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

З інформації Міністерства внутрішніх справ України від 19.02.2024 року в МВС вбачається, що дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні.

Відповідно до актів державного виконавця від 19.05.2023 року та від 23.04.2024 року на виклик державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`явилась.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу Державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки боржником протягом тривалого часу не виконується рішення від 14 грудня 2018 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум в розмірі 46677,41 грн, про об`єктивні причини, які перешкоджають божнику сплатити заборгованість за виконавчим листом №176/2126/18 від 14.12.2018 року ОСОБА_1 державного виконавця не повідомила, на його виклики не приходить.

Довід апеляційної скарги щодо виконання боржником ОСОБА_1 рішення суду шляхом переведення грошових сум у травні 2024 року у розмірі 8997,00 грн (а.с. 101, 102), апеляційний суд відхиляє, оскільки виконавче провадження ВП НОМЕР_4 відкрито 29.12.2018 року, розмір заборгованості за рішенням суду та виконавчим листом становить 46677,41 грн, переведення коштів боржником здійснено не в повному обсязі, інших доказів на підтвердження виконання боржником рішення суду від 14.12.2018 року апеляційному суду не надано, що свідчить про тривалий час невиконання боржником зазначеного вище рішення суду.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки учасників справи, обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судове рішення складено 30 вересня 2024 року.

Судді: