Дата документу 24.09.2024 Справа № 331/2971/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2971/23
Провадження №22-ц/807/1723/24
Головуючий в 1-й інстанції Антоненко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за скаргою адвоката Пономаренка Олександра Олександровича який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з грошових коштів боржника,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року адвокат Пономаренко Олександр Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 68566193 на виконання виконавчого листа № 331/2971/21, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики Б/Н від 26.01.2021 року у розмірі 254283,70 грн. В той же час, постановою Запорізького апеляційного суду від 21.03.2023 року по справі № 331/2971/21 Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року по цій справі змінено та викладено його резолютивну частину в такій редакції: «Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 січня 2021 року у розмірі 153165,44 грн., а також судовий збір у розмірі 1531,04 грн.». Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 12.05.2023 року в рамках вищезазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 Поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 у AT «Ощадбанк», є його зарплатним рахунком, тобто таким, на який він отримує заробітну плату за своїм основним місцем роботи. Зазначене підтверджується копіями договору про відкриття поточного рахунку та довідки з місця роботи боржника. Окрім цього, постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 20.06.2023 року було накладено арешт та описано нерухоме майно, боржника - квартиру АДРЕСА_1 площею 34,06 кв.м. Натомість, дана квартира є єдиним житлом боржника ОСОБА_1 , що підтверджується даним з Державного реєстру прав на нерухоме майно, а сума грошових коштів, що підлягають стягненню з боржника ОСОБА_1 , становить менше 20 розмірів мінімальної заробітної плати, що виключає накладання такого арешту.

Посилаючись на вищенаведені обставини, заявник просив суд, визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з грошових коштів боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк»; зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () вжити заходи по скасуванню арешту з грошових коштів боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк»; визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) - квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) - квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Центарального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хупавченко Н.Ю. про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 68566193 від 20 червня 2023 року, та припинити її обтяження шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року, відмовлено у задоволенні скарги адвоката Пономаренка Олександра Олександровича який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту з грошових коштів боржника.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати. Арешт з нерухомого майна повинен бути знятий, оскільки сума стягнення не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі старшого державного виконавця Бревко Н. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 68566193 з примусового виконання виконавчого листа № 331/2971/21 від 20.01.2022 виданого Жовтневим районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики Б/Н від 26.01.2021 року у розмірі 254283,70 грн., з яких: 83980,00 грн. - сума основного боргу; 303,70 грн. - сума 3% річних; 170000,00 грн. - розмір пені (неустойки). А також судовий збір у розмірі 2542,85 грн.

Згідно постанови Запорізького апеляційного суду у справі № 331/2971/21 від 21.03.2023, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26.01.2021 року у розмірі 153165,4 грн., а також судовий збір у розмірі 1531,04 грн.

На підставі рішення суду було відкрите виконавче провадження 09.02.2022 року.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 12.05.2023 року в рамках вищезазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Заборгованість за виконавчим документом станом на 28.05.2024 становить 135 223,21 грн. та виконавчий збір у розмірі 23 836,25 грн., загальна сума боргу становить 159059,46 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 20.06.2023 року було накладено арешт та описано нерухоме майно, боржника - квартиру АДРЕСА_1 площею 34,06 кв.м.

Згідно наданих представником скаржника документів до відділу ДВС, рахунок IBAN НОМЕР_1 не входить до переліку визначеного ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», що також скаржником не спростовано.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у державного виконавця Бревко Н.Ю. відсутні підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 12.05.2023 року в рамках вищезазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Враховуючи перебування на примусовому виконанні виконавчого листа з виконання рішення суду про стягнення заборгованості зі скаржника у справі, відсутність даних про погашення такої заборгованості, а також інших підстав з якими закон пов`язує можливість зняття арешту з коштів боржника, враховуючи законодавчо встановлені повноваження державного виконавця направлені на реалізацію судового рішення, вимоги скарги з приводу визнання протиправним та скасування постанови про арешт коштів боржника від 12.05.2023, є безпідставними.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1- 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно з п. 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень. Зупинення вчинення виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження не є підставою для відмови у визначенні поточного рахунку для здійснення видаткових операцій.

Враховуючи, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що рахунок НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк», є рахунком боржника, що має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти за рахунком заборонено законом, а також зважуючи на те, що боржник не надав доказів звернення до державного виконавця із заявою про визначення йому поточного рахунку, відсутні підстави для задоволення скарги у зв`язку із недоведеністю.

Посилання скаржника на вимоги ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», як підставу для зняття арешту з нерухомого майна боржника, є необґрунтованими, оскільки вимоги цієї статті стосуються звернення стягнення на єдине житло боржника, а не накладання арешту на таке майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу відсутності підстав для задоволення вимог скарги, з такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 вересня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

О. З. Поляков