П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 759/16601/18

Провадження: № 22-ц/824/14298/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Шум Л. М.,

за заявою ТОВ «Фінасова компанія «СІТІ ФІНАНС» про заміну сторони у виконавчому провадженні

у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне підприємство «Декор», про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС" звернулося до суду із завою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником, обґрунтовуючи її тим, що 07.12.2018 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/16601/18 стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 256,67 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. Вказує, що згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень приватний виконавець Коновалов О. С. здійснює примусове виконання рішення суду АСВП: НОМЕР_2, НОМЕР_3. У зв`язку з чим, виникла необхідність заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні. Станом на поточну дату заборгованість за кредитним договором не погашена. 20.05.2021 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством "ОКСІ БАНК" було укладено договір № 114/2-43 про відступлення прав вимоги. За умовами договору відступлення Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль» передало, а Акціонерне товариство "ОКСІ БАНК" прийняло у власність право вимоги за кредитним договором. В подальшому, а саме 20.05.2021року, між Акціонерним товариством "ОКСІ БАНК" та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» (надалі - новий кредитор) було укладено договір № 114/2-43/1 про відступлення прав вимоги (надалі - договір відступлення). За умовами договору відступлення Акціонерне товариство "ОКСІ БАНК" передало, а новий кредитор прийняв у власність право вимоги за кредитним договором. З урахуванням викладених обставин, виникла необхідність заміни сторони у виконавчих листах.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2021 року заяву ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_4, НОМЕР_3 по справі №759/16601/18 щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 256,67 грн та замість стягувача: Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", вказати стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (), р/р № НОМЕР_1 в АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" У М.КИЄВІ (МФО 380805).

Не погодившись із таким судовим рішенням, ТОВ «Дебт Форс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ТОВ «Дебтт Форс» не приймало участі у справі, однак оскаржуваним судовим рішенням порушено його права та інтереси просило змінити ухвалу суду, відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» в частині заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_5.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що на даний час, у виконавчому провадженні НОМЕР_3, виданому по кредитному договору №011/2499/87892/1, кредитором є ТОВ «ДЕБТ ФОРС». При цьому, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» право вимоги за вказаним кредитним договором ніколи не відступалось, та відповідно ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» не набувалось. Відповідно, вважає, що заміна сторони стягувача на Товариство «ФК «СІТІ ФІНАНС» (як на особу, яка не є правонаступником прав та обов?язків кредитора у кредитному договорі №011/2499/87892/1) у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання рішення суду у справі №759/16598/18 про стягнення заборгованості за кредитним договором №011/2499/87892/1 порушує права ТОВ «ДЕБТ ФОРС», адже саме ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є правонаступником всіх прав та обов?язків кредитора у кредитному договорі №011/2499/87892/1 і має процесуальне право вступити у виконавче провадження в якості стягувача (має право звернутись до суду із відповідною заявою). Відмічає, що залучення ж до виконавчого провадження № НОМЕР_3, як стягувача ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», яке не має права бути стягувачем, позбавляє ТОВ «ДЕБТ ФОРС», як належного правонаступника кредитора, можливості реалізувати всі свої права правонаступника кредитора, в тому числі на залучення його як стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з усіма належними правами стягувача, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім того, просили стягнути з ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн та відшкодувати витрати за сплачений судовий збір.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від Салтикова С. С. в інтересах АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представників банку.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача його правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС» доведено набуття права вимоги у виконавчих провадженнях АСВП НОМЕР_4, НОМЕР_3.

Колегія суддів не може в повній міріпогодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 (провадження№61-46230св18),та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №6-1355/10 (провадження №61-12076св18), постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі №148/809/14-ц (провадження №61-14577св21).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 ЦПК України, згідно з якою, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Розглядаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни; при цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності, проте на цій стадії не передбачено право суду надавати оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України). Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 грудня 2020 року при розгляді справи № 0910/2-103/2011.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі №759/16601/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №R322904/3187/319521 від 05.07.2016 року.

Разом з тим, із постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_6, в якому судом першої інстанції проведено заміну стягувача, убачається, що воно відкрито на підставі виконавчого листа, виданого 18.10.2019 року у справі №759/16598/18, тобто, на примусове виконання зовсім іншого рішення суду, по зовсім іншій справі, відмінній від справи №759/16601/18, відповідно, із зовсім іншим стягувачем.

Так, у вищезазначеній справі №759/16598/18 рішенням суду від 15.07.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №011/2499/87892/1 від 05.07.2016 року, тобто, стягнуто заборгованість за іншим кредитним договором, відмінним від договору R322904/3187/319521 від 05.07.2016 року, заборгованість по якому стягнута рішенням суду у справі №759/16601/18.

З вищевикладеного убачається, що виконавче провадження НОМЕР_5 не має жодного відношення до даної справи, в якій проведено судом першої інстанції заміну стягувача, як і не має відношення до кредитного договору R322904/3187/319521 від 05.07.2016 року.

Що стосується прав скаржника ТОВ «Дебт Форс» як сторони, яка не приймала участі у розгляді заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, 15.07.2019 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі 759/16598/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором №011/2499/87892/1.

Відповідно до ст. 82 п. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегією суддів встановлено, що 21.02.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір №114/2-48 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №011/2499/87892/1.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, в тому числі за вищевказаним кредитним договором.

07.11.2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір №07-11/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №011/2499/87892/1.

Відтак, первісним кредитором у кредитному договорі №011/2499/87892/1 було АТ «Райффайзен Банк», в подальшому первісний кредитор був замінений іншими особами, внаслідок передання ними своїх прав іншим особам за правочинами (за договорами про відступлення права вимоги), й станом на даний час - саме ТОВ «Дебт Форс» є новим кредитором у кредитному договорі №011/2499/87892/1. При цьому, ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС» право вимоги за даним кредитним договором не відступалось, та відповідно право вимоги останнім не набувалось.

Відповідно, заміна сторони стягувача на ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання рішення суду №759/16598/18 про стягнення заборгованості за кредитним договором №011/2499/87892/1, порушує права ТОВ «Дебт Форс», адже саме останній є правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора у кредитному договорі №011/2499/87892/1 і має процесуальне право вступити до участі у справі у якості стягувача, тобто, має право звернутися до суду із відповідною заявою. Залучення ж до виконавчого провадження НОМЕР_5, як стягувача ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС», яке не є стягувачем у даному виконавчому провадженні, позбавляє можливості реалізувати своє право як правонаступника кредитора -ТОВ «Дебт Форс» .

За вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про заміну стягувача у виконавчому провадженні 60833220 із АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», оскільки останнє не набуло право вимоги у вказаному виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2021 року в частині заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_5 підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нової ухвали про відмову в задоволенні цієї частини заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За наведених підстав, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» підлягають стягненню витрати по сплаті судового у розмірі 3028 грн, які сплачені скаржником за подання апеляційної скарги.

Звертаючись до апеляційного суду ТОВ «Дебт Форс» також просило стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн.

На підтвердження понесених витрат суду першої інстанції надано: копію договору про надання правової допомоги №25/04-23 від 25.04.2023 року; копію прайс листа; копію протоколу №03-01/23 засідання Ради АО «Лігал АССІСТАНС» від 03.01.2023 року; копію заяви на надання правничої допомоги №18-06/2024 від 18.06.2025 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2024 року.

Згідно акту про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 18.06.2024 року АО надало, а клієнт прийняв надану правовому допомогу у виді усних консультацій з вивченням документів (тричі) визначених в сукупному розмірі - 6 000 грн, та складання апеляційної скарги у розмірі 16 000 грн.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Так, заперечень щодо розміру заявлених витрат висловлено не було.

Поряд з цим, колегія суддів, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, часу, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, вважає, що застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг є невиправданим, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, застосовуючи наведений правовий висновок щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що такі витрати як надання усної консультації з вивченням процесуальних документів, не можуть бути враховані при розподілі витрат, понесених стороною, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги із складання апеляційної скарги.

Подібна за змістом правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022.

Окрім того, скаржник оцінює складання апеляційної скарги у розмірі 16 000 грн, проте, колегія суддів відмічає, що апеляційна скарга складена саме на процесуальну ухвалу суду, що є категорією незначної складності, а відтак, колегія суддів доходить висновку, що до даної категорії справ визначений розмір у 16 000 грн є завищеним та не відповідає принципу співмірності, а тому підлягає зменшенню з 16 000 грн до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2021 року в частині заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_5 скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви в цій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ЄДРОПУ: 39508708, юридична адреса: 04053, м. Київ, Січових Стрільців, буд. 37-41) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ- ФОРС» (, юридична адреса: 02121, м. Київ, Харківське Шосе, буд. 201/203 літера 2А, офіс 602) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2024 року

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура