ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 643/8005/23

провадження № 22ц/818/1373/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Кредобанк», представник позивача Павленко С. В.,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року в складі судді Скотаря А.Ю.

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2019 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 25566/2019, за умовами якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії та інші платежі, передбачені цим кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що банк видає позичальнику кредит у сумі 342 722,07 грн до 11 липня 2026 року на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки CITROEN, модель СЗ, дата випуску 2019 року, № кузова НОМЕР_1 , укладеного між позичальником та ТзОВ «АВТО ВІА» для оплати страхового платежу КАСКО в сумі 24 962,18 грн, для оплати страхування від нещасних випадків - 9 949,89 грн. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 1,99% від суми кредиту.

За пунктом 3.3 кредитного договору на момент укладення договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки. Надалі первинна процентна ставка встановлюється в розмірі 12,99% річних з дати укладення договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб марки CITROEN, модель СЗ, дата випуску 2019 року, № кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1199 куб см, колір - білий, ДНЗ НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 08 травня 2023 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 278 313,97 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 241 110,04 грн, заборгованість за відсотками - 37 203,93 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року в розмірі 278 313,97 грн, а також судовий збір 4 174,71 грн, витрати на професійну правову допомогу - 27 831,39 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року станом на 08 травня 2023 року у розмірі 278 313,97 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 241 110,04 грн, заборгованість за відсотками 37 203,93 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 4 174,71 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року; заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права. Так, вказала, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції. Зазначила, що досудову вимогу банку від 16 травня 2023 року вона не отримувала. Вказала, що довідка-розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій і тому не може підтверджувати існування боргу в розмірах, заявлених кредитором. Власний розрахунок заборгованості вона не може надати, оскільки для цього необхідні спеціальні знання.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

20 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «Кредобанк» надійшли письмові пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, вказав, що позичальницею сплачено суму 101 612, 03 грн тіла кредиту та 98 187, 97 грн відсотків. Штрафні санкції позичальниці не нараховувалися. Таким чином вважав, що відповіді на питання, які поставлені позичальницею для проведення судової експертизи знаходяться в матеріалах справи, які досліджувалися судом першої інстанції та не потребують спеціальних знань і на ці питання він відповів. Позичальниця, тривалий час не обслуговуючи кредит, будучи достовірно обізнаною з значною прострочкою, не зверталася до банку для мирного врегулювання спору, а наразі врегулювання спору неможливе та безрезультатне. Щодо первинних документів банку пояснив, що банком надано розрахунок заборгованості, меморіальний ордер, виписки по особовому рахунку, які є первинними документами, що містять операції банку, належними та допустимими доказами на підтвердження обставин щодо передачі грошових коштів за кредитним договором на рахунок відповідачки та користування нею кредитними коштами в межах рахунку та договору. При цьому посилався на практику Верховного Суду саме з викладених ним позицій.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 22 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні на три місяці, оскільки вона бажає урегулювати проблемну заборгованість шляхом здійснення реструктуризаційних заходів за кредитом. Клопотання залишено без задоволення, оскільки із письмових пояснень представника банку, які надані до суду апеляційної інстанції 20 квітня 2024 року вбачається, що такі заходи є безперспективними. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк довів існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитом у заявленому банком розмірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 25566/2019, за умовами якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії та інші платежі, передбачені цим кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що банк видає позичальнику кредит у сумі 342 722,07 грн до 11 липня 2026 року на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки CITROEN, модель СЗ, дата випуску 2019 року, № кузова НОМЕР_1 , укладеного між позичальником та ТзОВ «АВТО ВІА» для оплати страхового платежу КАСКО в сумі 24 962,18 грн, для оплати страхування від нещасних випадків 9 949,89 грн.

Як вбачається з пункту 3.1 кредитного договору за надання послуг позичальник сплачує банку в порядку та строки, визначені тарифами банку, наступні комісії: комісія за видачу кредиту 1,99% від суми кредиту.

Пунктами 3.3-3.5 кредитного договору передбачено, що на момент укладення договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процентна ставка встановлюється в розмірі 12,99 % річних з дати укладення договору. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки.

Для цілей цього кредитного договору визначення використовуються в наступному значенні: URD ЗМ - «Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб строком на 3 місяці», який визначається агентством «Thomson Reuters» на сайті Національного банку України. Період дії ставок - період у часі, для якого встановлюється значення змінюваної процентної ставки. Перебіг період дії ставки починається з дати укладення договору та завершується 31 липня 2021 року. Тривалість другого та всіх наступних періодів дії ставки дорівнюється трьом календарним місяцям. Дата перегляду ставки - перший банківський день останнього календарного місяця періоду дії ставки. Дата зміни ставки - перший календарний день періоду дії ставки, базова процентна ставка - процентна ставка, яка розраховується як середньоарифметичне значення щоденних процентних ставок URD ЗМ за три попередні календарні місяці, які передують дії і перегляду ставки. Маржа - числове значення, величина якого встановлюється згідно цього кредитного договору.

Змінювана процентна ставка на другий і наступний періоди дії ставки визначається наступним чином - змінювана процентна ставка = базова ставка + 4 % (маржа).

Пунктом 3.6 кредитного договору визначено порядок перегляду змінюваної процентної ставки.

Також у пунктах 3.7, 3.8 кредитного договору викладено про порядок повідомлення банком про зміну процентної ставки банком, який не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати зміни ставки на поштову адресу позичальника направляє повідомлення. У випадку зміни поштової адреси позичальником або інших зобов`язальних за кредитним договором осіб, позичальник зобов`язується відповідно до пункту 10.11 кредитного договору повідомити письмово про це банк та вказати актуальну поштову адресу. У разі неповідомлення позичальником вище вказаного, надсилання кореспонденції на зазначену в цьому договорі поштову адресу вважається виконанням банком зобов`язання повідомити про зміну процентної ставки.

У пункті 3.16 кредитного договору передбачено, що загальні витрати позичальником кредиту, реальна річна процента ставка та загальна вартість кредиту для позичальника за цим договором наведені у графіку погашення заборгованості (додаток 1) до цього кредитного договору.

Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим кредитним договором.

Згідно з пунктом 4.1.1 кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування відповідно до графіку погашення заборгованості.

Пунктами 4.7, 4.8 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, про що письмове повідомляє позичальника, який зобов`язаний після отримання повідомлення банку усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомлені протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розділі 5 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника перед банком - оплата штрафу відповідно до пункту 5.3.1 кредитного договору (а.с.36-38 том 1).

Також матеріали справи містять підписані позичальницею графік погашення заборгованості, за яким сума щомісячного платежу становить 6 271,00 грн; паспорт споживчого кредиту; анкета-заява № 25566/2019 від 10 липня 2019 року (а.с.39-43 том 1).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб марки CITROEN, модель СЗ, дата випуску 2019, № кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1199 куб см, колір - білий, ДНЗ НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.44-46 том 1).

16 травня 2023 року на адресу ОСОБА_1 банком наплавлено досудову вимогу про добровільне погашення заборгованості, яка повернута адресату з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.49-52 том 1).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року, ОСОБА_1 станом на 08 травня 2023 року має заборгованість перед банком в розмірі 278 313,97 грн, з яких 241 110,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 37 203,93 заборгованість за відсотками.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 25566/2019 від 12 липня 2019 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін. Вони підписані сторонами. Сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. На момент укладення договору позичальниця не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком до суду першої інстанції та не заперечується самою відповідачкою, тому і підлягає стягненню з неї на користь банку в заявленому банком розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримав кредит за договором № 25566/2019 від 12 липня 2019 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 241 110,04 грн.

Погоджується судова колегія і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.

Як вбачається з кредитного договору № 25566/2019 від 12 липня 2019 року сторони погодили, що процентна ставка становить 12,99% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками.

Матеріали справи свідчать про те, що, пред`явивши досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості банк змінив строк кредитування та просив стягнути суму заборгованості, в тому числі і відсотків, як в досудовій вимозі, так і в позовній заяві станом на 08 травня 2023 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків на кредит проводилося до 08 травня 2023 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за відсотками становить 37 203,93 грн, які суд першої інстанції обґрунтовано стягнув.

Банком, в підтвердження боргу ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості, виписку по особовим рахункам, меморіальні ордери № 41001016 від 15 липня 2019 року на суму 307 810,00 грн, № 40999459 від 15 липня 2019 року на суму 24 962,18 грн; № 40996993 від 15 липня 2019 року на суму 9 949,89 грн, що є первинними документами та підтверджують здійснені по банківському рахунку операції.

Розмір заявленої банком заборгованості у сумі 278 313,97 грн підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.

Відповідачкою вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах спростовано не було.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право достроково вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідачки на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 278 313,97 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 241 110,04 грн, заборгованість за відсотками - 37 203,93 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки всі судові повідомлення повернулися до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в розумінні статті 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Посилання ОСОБА_1 на те, що власний розрахунок заборгованості вона не може надати, оскільки для цього необхідні спеціальні знання судовою колегією не приймаються, оскільки кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Будучи обізнаною про наявність заборгованості перед банком, відповідачка будь яких дій щодо погашення заборгованості не здійснювала. Під час знаходження справи в суді першої інстанції з серпня по листопад 2023 року вона нею не цікавилася. Доказів того, що вона змінювала своє місце реєстрації та про це повідомляла суд матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 їх не надала.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.