Справа № 331/5070/22
Провадження № 2-п/331/52/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.,

при секретарі: Байрамовій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гребенар Олексій Володимирович про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гребенар Олексій Володимирович про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням суду від 15.03.2023 року позов задоволено.

Зазначає, що про розгляд справи та ухвалене у справі рішення відповідачу ОСОБА_1 не було відомо, копії позовної заяви та рішення суду вона не отримувала.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Після встановлення в телефоні застосунку «Дія» та надходження до цього застосунку інформації про відкрите виконавче провадження відповідачу стало відомо, що на рахунок накладено арешт та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 331/5070/22.

24.06.2024 року через особистий кабінет представника відповідача в ЄСІТС «Електрон суд» було направлено заяву про видачу копії судового рішення у справі 351/5070/22 та направлення відповідної копії на адресу відповідача.

05.07.2024 року відповідачем особисто отримано копію рішення суду від 15.03.2023 у справі № 331/5070/22, що підтверджується конвертом та даними, отриманими з офіційного веб - сайту AT «Укрпошта» за штрих - кодом, зазначеному на конверті суду.

Вважає, що відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви і перегляд заочного рішення.

Відносно поважності причини неявки в судове засідання та неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву, як на підставу для розгляду справи в заочному порядку зазначає наступне.

Раніше відповідачу ОСОБА_1 не було відомо про розгляд справи та винесене рішення у справі.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою № 6117- від 07.04.2022. З цього періоду часу ОСОБА_1 перебуває в м. Тернопіль. З с. Осипенко Бердянського району Запорізької області вона вимушена була виїхати у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та тимчасовою окупацією вказаного населеного пункту збройними формуваннями країни-агресора. Тобто у неї були усі підстави вважати, що державним органам України відоме її нове фактичне місце проживання на території України.

Будь-яких повідомлень, а ні засобами поштового зв`язку, а ні телефонного зв`язку про звернення до суду із позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про відкриття провадження за цією заявою, про розгляд справи та про ухвалення рішення судом до ОСОБА_1 не надходило. Крім того, позивач у позові не вказував засоби зв`язку з відповідачем, хоча номер телефону відповідача був вказаний у кредитному договорі. Тим самим створюючи умови, щоб відповідач своєчасно не дізнався про розгляд справи у суді.

При розгляді справи суд в рішенні послався на те, що відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у судове засідання не з`явилась, поважну причину неявки суду не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим, на підставі ч. З ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Але, а ні в рішенні суду, а ні в матеріалах справи, немає відомостей, що відповідач отримував будь-які виклики до суду. Знаючи, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є тимчасово окупована територія України, будь-яких запитів до державних органів про наявність у відповідача статусу внутрішньо переміщеної особи судом не робилося, відповідних клопотань про витребування доказів позивачем не заявлялося.

Крім того, після відкриття провадження у справі суд призначив справу до судового розгляду на 15.03.2023, та саме 15.03.2023 вже розглянув справу та ухвалив рішення без з`ясування причин неявки у судове засідання відповідача. Однак ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що саме у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Зазначає, що у ОСОБА_1 як у громадянина України та як у особи, що має статус внутрішньо переміщеної особи будь-якого обов`язку перевіряти інформацію щодо себе на офіційному веб-сайті судової влади України жодним нормативно-правовим актом не встановлено.

Крім того, у ОСОБА_1 немає законодавчого обов`язку повідомляти про зміну свого місця проживання/перебування судові органи України ще до моменту звернення до суду будь-кого з позовом до нього. Такий обов`язок є тільки після того моменту, коли учаснику справи стане відоме, що він є певним учасником справи.

Тобто вважати, що ОСОБА_1 повинна була повідомляти про зміну свого місця проживання/перебування, не знаючи про те, що до неї подано позов, немає правових підстав.

Фактично у відповідача не було можливості знати про розгляд справи, надати своєчасно свої пояснення та заперечення, у викладеному відзиві на позовну заяву, та про винесене рішення у справі.

Вважає, що неповідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи позбавило його передбачених ст. 43 ЦПК України, зокрема подавати докази, подавати клопотання та заяви, надавати пояснення суду, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення справи. А також призвело до ухвалення неправильного заочного рішення судом.

Відповідач по справі не відмовлявся від права на змагальний розгляд справи, який стосується його інтересів, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення права відповідача на справедливий суд, гарантований ст. 6 Конвенції. І то є усі підстави вважати, що відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про причини неявки та неподання відзиву, з поважних причин.

Крім того, зазначає, що в позовній заяві заявлено про стягнення заборгованості за заявкою-договором № 120/3083631-СК від 17.11.2016 на відкриття поточного рахунку з використання електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), який укладено між відповідачем та AT «Таскомбанк», складовою якого є встановлення кредитного ліміту та укладання кредитного договору.

В подальшому між позивачем та AT «Таскомбанк» був укладено договір факторингу, відповідно до якого банком передані (відступлені) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв належні банку Права Вимоги до Боржників, в тому числі і до Відповідача.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, саме та особа, до якої перейшло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, повинна довести всі ті обставини, на які посилається в позові.

Виходячи зі змісту позовної заяви та додатків до неї вбачається, що заявлені вимоги є необгрунтованими та такими, що не підтверджені доказами у справі.

Наявні докази у справі, які на думку позивача, підтверджують позовні вимоги, повинні відповідати визначенню належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, як цього вимагають положення ст. 77-80 ЦПК України. Однак вказаним правовим визначенням докази у справі не відповідають.

В позові позивач вказує, що 17.11.2016 року між AT «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заявку-договір № 120/3083631-СК від 17.11.2016 на відкриття поточного рахунку з використання електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), відповідно до умов якого з відкриттям поточного рахунку № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися з використання електронних платіжних засобів та оформленням платіжної картки, Банком встановлюється кредитний ліміт в рамках Пакету послуг «Кредитка» для здійснення операцій за рахунком, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку, в розмірі та на умовах згідно інформації, наведеній у цій заяві-договорі та на умовах, визначених Договором. Зі змісту вказаної заявки-договору вбачається, що під договором розуміється Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщується на веб-сайті банку www.tascombank.ua.

Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна картка «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка», що є додатком № 1 до вищевказаної заявки-договору, строк дії кредитного ліміту становить 365 днів, при цьому після закінчення зазначеного періоду строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується на такий же строк.

Процентна ставка за користування лімітом кредитної лінії після закінчена пільгового періоду та за заборгованістю становить 48 %.

Процентна ставка за користування лімітом Кредитної лінії під час дії пільго періоду становить 0,0001%.

Проценти за користування кредитним лімітом нараховуються як під час пільгового: періоду, так і після закінчення пільгового періоду. Розрахунок процентів здійснюється по схемі «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та фактична кількість днів у році з дня виникнення заборгованості основним боргом (включається цей день) по день повного погашення заборгованості (не включається цей день).

Також встановлено розмір кредитного ліміту в сумі 11700 грн. та строк електронного платіжного засобу - 36 місяців.

До позову додано тільки копію заявки-договору № 120/3083631-СК від 17.11.201 додатками.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюють однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропоновані договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові N° 175/4576/14 від 17.07.2019, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В тексті заявки-договору N° 120/3083631-СК від 17.11.2016 жодним словом зазначено наступні обставини та відомості: який строк або термін передбачений під поняттям «пільговий період»; чи продовжується або закінчується строк користування лімітом за Кредитне лінією після закінчення строку дії платіжної картки; зі змісту вищевказаної заявки-договору не вбачається про нарахування будь-як пені або штрафів за несвоєчасну сплату кредиту; усі суттєві умови договору; відповідальність позичальника за порушення зобов`язання; немає порядку нарахування процентів за межами строку кредитування; не визначено розмір процентів, який є більшим за 3 % річних у відповідності до с. 625 ЦК України та повинен нараховуватися у випадку не повернення суми позики.

Вказані обставини скоріш за все встановлені в договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщується на веб-сайті банку www.tascombank.ua та про який зазначається в заяві-договорі. Однак вказаний договір або його затверджена на момент підписання типова форма не додана до позовної заяви. Крім того, немає відомостей, що відповідачем підписувався саме цей договір, який розміщений на сайті банку та чи саме з ним він був ознайомлений.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці умови та договір діяв на момент надання кредиту 17.11.2016.

При ознайомленні з інформацією, яка розміщена на сайті Банку за посиланням www.tascombank.ua, в різних блоках інформації вбачається наступне.

В блоці інформації за шляхом доступу Головна/Документи/Інформація для споживача в рубриках «Тарифи», «Форми договорів», «Публічна пропозиція для фізичних осіб», де розміщується інформація щодо умов тарифів за кредитними картками в тому числі за тарифним планом «Кредитна картка «Велика п`ятірка», відсутня інформація щодо вказаних умов станом на момент укладання договору - 17.11.2016. Остання інформація на сторінці, яка наведена, це інформація починаючи з 2020 року. Скріншот відповідної сторінки https://tascombank.Ua/docs/#64b7aelc97476b001339e950 додається.

Отже, на сайті Банку відсутня типова форма договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб станом на 17.11.2016, а також відсутні умови тарифного пакету «Кредитна картка «Велика п`ятірка».

Відповідно до правового висновку, який зроблений Верховним Судом в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, норми ст. 634 ЦК України при вирішенні такого спору застосовуватися не можуть, оскільки при зверненні до суду позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що саме долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг, якими обґрунтовуються вимоги позивача з посиланням на дану норму закону, які розміщені на офіційному сайті позивача, діяли при укладенні договору з відповідачем. Виходячи з цього та викладеного вище, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписані позичальником, а також підписана ним Анкета-заява позичальника, яка є єдиним свідченням прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, не можуть вважатися складовою кредитного договору в розумінні вимог Цивільного кодексу України.

Таким чином, інформація з сайту Банку, на який є посилання в заявці-договорі № 120/3083631-СК від 17.11.2016 не дає можливості ідентифікувати дані документи та їх редакцію станом на момент укладення договору і тому посилання на вказані положення не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заявки-договору № 120/3083631-СК від 17.11.2016.

Відносно наданого позивачем Розрахунок заборгованості по кредитному договору станом 10.09.2021 зазначає. наступне.

Єдиним доказом по справі є тільки вищевказаний розрахунок. Однак цей розрахунок не підтверджений первинними доказами щодо видачі кредиту та користуванням.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні, допустимі достовірні докази, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів на рахунок Відповідача або використання ним кредитних коштів за допомогою банківської картки.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 (надалі - Положення № 75) Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій, Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або і комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту.

Тобто внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій є обов`язковою вимогою вищевказаного Положення № 75.

Позивачем до позову не додано жодного доказу, які б відповідали обов`язковим елементам особового рахунку та виписці по ньому, які встановлені Положенням № 75, і тому матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження видачі кредитних коштів та подальшому руху по кредитному рахунку.

Вважає, що проведений розрахунок є суб`єктивним, зробленим безпосередньо позивачем, на підтвердження заявленої до стягнення суми, а не об`єктивним доказом, отриманим з банківських автоматизованих систем бухгалтерського обліку

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач користувався кредитом протягом трьох років, тобто протягом дії платіжної карти, яка видавалася строком на 36 місяців. В грудні 2019 було здійснено витрати за кредитом. А, отже, можна зробити висновок, що кредит фактично продовжувався 2 рази по 365 днів додатково до перших 365 днів користування кредитом, тобто матеріалами справи підтверджується строк кредитування в межах дії платіжної картки до грудня 2019 року включно. Також з невідомих причин сума кредитного ліміту, яка була нібито надана відповідачу за розрахунком становить 11948,81 грн. тобто більше а ніж був встановлений кредитний ліміт в сумі 11700 грн. Будь-яких додаткових угод про збільшення кредитного ліміту позивачем не надано. Отже, вказувати, що кредит відповідачу був наданий саме у сумі, яку позивач просить стягнути є безпідставним. Тому відповідач не визнає суму основного боргу за кредитом в сумі 11948,81 грн.

Також в розрахунку за 19.11.2018, 20.11.2018 є надходження суми в розмірі 4007977,80 грн., за 19.02.2019, 25.02.2019 - суми 300300,00 грн., за 07.03.2019, 11.03.2019 - суми 600470,00 грн. Однак такі надходження на рахунок відповідача не були відображені в колонках щодо сплати основного боргу за кредитом та процентами за користування кредитом.

Крім того, в розрахунку позивачем використовувалася різна процентна ставка за кредитом поза пільговим періодом, не враховано, що кредитним договором передбачено використання пільгового періоду кредитування, але в розрахунку жодного посилання на це немає.

Якщо перевірити нарахування процентів за певні періоди, то вказані нарахування відповідають дійсності. Так, нарахування процентів за період з 01.01.2020 становить 577,07 грн. Але якщо здійснити перевірку, а саме знайти нараховані проценти на суму заборгованості, виходячи із зазначеної процентної ставки річних та днів у вищевказаному періоді - 31 день, то ця сума не буде відповідати дійсності, а саме: 11948,81 грн. х 43,2% річних / 366 днів х 31 день = 437,21 грн. І

Аналогічні математичні невідповідності присутні у всіх періодах щодо розрахунку процентів за кредитом. Якщо б позивачем було надано до позову банківські виписки щодо руху коштів за кредитним рахунком, то можна було визначити правильно нарахування процентів за кредитом.

Станом на момент останньої операції за платіжною карткою, а саме 28.12.2019 належні проценти відповідачем були сплачені. Так, 28.12.2019 відповідачем сплачено 258,01 грн., які були зараховані на погашення нарахованих процентів.

Тобто на момент закінчення строку дії кредитної (платіжної) картки - 31.12.2019 та відповідно строку кредитування у відповідача не було не сплачених процентів за користування кредитом. Це підтверджується тим, що усі суми процентів, які були нараховані за період з 01.01.2020 по 10.09.2021 становлять саме заявлену до стягнення згідно розрахунку суму процентів за користування кредитом в розмірі 8865,27 грн. Однак згідно позову до стягнення заявлено суму 8860,12 грн., що також є різними між собою.

Також з невідомих причин до розрахунку включено нарахування пені в сумі 200 грн., хоча окремі таблиці розрахунку пені мають інші суми, а ніж 200 грн. Нарахуванню пені в позові не наведено жодного нормативного обґрунтування, на підставі чого саме здійснювалося це нарахування. В різних місцях розрахунку ця сума названа як штрафи, а не пеня.

Брати до уваги будь-які умови, що зазначені у договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який відсутній в матеріалах справи не має правових підстав в зв`язку з тим, що банком не доведено ознайомлення та наявність цієї типової форми договору.

Таким чином, вважає, що проведений розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, не підтверджений первинними бухгалтерськими відомостями про рух кредитних коштів та суперечливий з іншими сумами, що вказуються у позові.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно заявки-договору № 120/3083631-СК від 17.11.2016 сторони домовилися, що ліміт кредитування встановлюється в розмірі 117000 грн. з дати укладання договору і протягом 365 днів, але не більше строку дії платіжної картки, і як вже зазначалося до грудня 2019 року включно. Саме ця дата підтверджується проведеними витратами за платіжною карткою, остання операція датується 28.12.2019.

Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

А отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018.

Крім того, як зазначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.02.2020 у №912/1120/16 відзначила, що оскільки поведінка боржника не може бути одно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023.

Отже, у відповідності до умов кредитного договору проценти повинні розраховуватися до дати закінчення строку дії платіжної картки, однак позивачем цього не зроблено. Усе проведене нарахування процентів поза межами строку кредитування і без урахування умов відносно пільгового періоду та відповідно процентної ставки за кредитом за цей період є протиправним та не відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду, тому аявність такої заборгованості в сумі 8860.12 грн. є необгрунтованою та не підтвердженою жодним доказом у справі.

В позовній заяві позивачем не вказується на нарахування процентів у відповідності до ст. 625 ЦК України. Тому будь-яке посилання позивача на цю норму не заслуговує на увагу.

Усі ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, однак відповідач був позбавлений свого права наголосити на ці обставини, у зв`язку з тим, що з поважних причин, про які зазначено вище, не з`явився в судове засідання та не подав відзиву на позов.

Доказами про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву є довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відомості щодо місця реєстрації відповідача на тимчасово окупованій території України, відомості з сайту Укрпошти та конверт про отримання копії заочного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, просить суд поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 у справі № 331/5070/22. Переглянути та скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 у справі № 331/5070/22 і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась. Від її представника адвоката Гребенар О.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Заяву просять задовольнити та скасувати заочне рішення суду.

Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» Богомол С.М. у судове засідання не з`явився. 06.09.2024 року на адресу суду надіслав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких просить суд розглянути справу за його відсутності. Заперечує проти задоволення заяви про перегляд рішення суду з підстав викладених у заяві.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 року позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) суму заборгованості за кредитним договором № 120/3083631-СК від 17 листопада 2016 року у розмірі 21008,93 грн., з яких: 11948,81 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8860,12 грн. - сума заборгованості за відсоткам, 200,00 грн. сума заборгованості за пенею. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481, 00 грн.

Згідно частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе лише у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду на 15.03.2023 року на 10 год. 30 хв. не отримувала, оскільки відповідно до офіційно оприлюдненої інформації на сайті «Укрпошта» відділення № НОМЕР_3 , у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, не працює.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно із вимогою частини першої та другої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Крім того, як слід з долученої до матеріалів справи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117- від 07.04.2022 року, ОСОБА_1 перебуває за адресою: АДРЕСА_2 .

Тому суд приходить до висновку, що це є поважною причиною пропуску ОСОБА_1 судового засідання у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя 15.03.2023 року на 10 год. 30 хв.

Заочне рішення суду від 15.03.2024 року також не було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 за адресою її місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , оскільки відповідно до офіційно оприлюдненої інформації на сайті «Укрпошта» відділення № НОМЕР_3 , у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, не працює.

Як слід з матеріалів справи, після встановлення в телефоні застосунку «Дія» та надходження до цього застосунку інформації про відкрите виконавче провадження відповідачу ОСОБА_1 стало відомо, що на рахунок накладено арешт та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 331/5070/22.

24.06.2024 року через особистий кабінет представника відповідача в ЄСІТС «Електрон суд» було направлено заяву про видачу копії судового рішення у справі 351/5070/22 та направлення відповідної копії на адресу відповідача.

05.07.2024 року відповідачем особисто отримано копію рішення суду від 15.03.2023 у справі № 331/5070/22, що підтверджується конвертом та даними, отриманими з офіційного веб - сайту AT «Укрпошта» за штрих - кодом, зазначеному на конверті суду.. 16.07.2024 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гребенар О.В. подано до суду заяву про перегляд рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не з`явилась у судове засідання та не подавла відзиву на позовну заяву з поважних причин, бо не отримувала поштової кореспонденції, оскільки не мешкає за зареєстрованим місцем проживання, а мешкає у місті Тернопіль, що підтверджується довідкою, як внутрішньо переміщеної особи, а докази, на які вона спирається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім того, зазначає, що позивачем не вірно нарахована сума боргу.

Із змісту ч. 1 ст. 284 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Як на думку суду, заява про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованою та містить заперечення, які слід ретельним чином дослідити в судовому засіданні, що в свою чергу, може суттєво вплинути на прийняте судом рішення. Крім того, дійсно відповідач ОСОБА_1 не була присутня у судовому засіданні 15.03.2023 року та не мала можливості приймати участь у змагальному процесі, оскільки не отримувала поштову кореспонденцію та мешкала у м. Тернопіль.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для скасування заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав докази, на які він посилається та які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд вважає причину пропущення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року, поважною, а тому приходить до висновку про поновлення ОСОБА_1 строку на її подання.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гребенар Олексій Володимирович про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2023 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5070/22 від 15.03.2023 року по справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Призначити розгляд цієї справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 16.01.2025 року 09 годині 00 хвилин.

Встановити відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в якому викладаються заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Зобов`язати відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копію такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Роз`яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники процесу можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб адресою сторінки на офіційному веб порталі судової влади України: http://court. gov.ua/fair/sud0808.

Копію ухвали надіслати сторонам для відома та виконання.

У судове засідання викликати сторони по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано суддею 27.09.2024 року.

Суддя: М.В.Антоненко