ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6661/24 Справа № 235/2121/23 Суддя у 1-й інстанції - Величко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №235/2121/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про розірвання трудового договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2024 року, ухваленого у складі судді Величко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Шахта «Білозерська» про розірвання трудового договору.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 29.06.2021 р. по 11.04.2022 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТДВ «Шахта «Білозерська», де працював в якості гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

11.04.2022 р. він звільнився у зв`язку з виходом на пенсію у відповідності до ст. 38 КЗпП України, а 20.06.2022 р. згідно наказу № 112 к від 16.06.2022 р. був знов прийнятий на роботу в якості гірника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті.

12.12.2022 р. він отримав лист КНП «МКЛ №4 Дніпровської міської ради» за №31, в якому надана інформація про те, він під час роботи в підземних умовах захворів на хворобу, яка відноситься до категорії професійних захворювань, та який був ним адресовано до Держпраці, УВДФСС в Донецькій області та до відповідача ТДВ «Шахта «Білозерська» з вимогою скласти санітарно-гігієнічні характеристики умов праці.

Однак, з боку відповідача вчинялись дії щодо зволіканню надання характеристики умов робочого місця, незважаючи не приписи Держпраці.

Окрім того, в період з 24.10.2022 по 27.10.2022; з 27.12.2022 по 30.12.2022; з 01.05.2023. по 05.05.2023; з 06.05.2023 по 10.05.2023, з 11.05.2023 по 15.05.2023 і до 21.08.2023р. він знаходився на лікарняних, які не були оплачені відповідачем по справі. Згідно висновку ВЛК його було визнано непридатним до виконання роботи за трудовим договором.

У зв`язку з невиконанням з боку відповідача обов`язку видати санітарно-гігієнічні умови праці з метою отримання ним соціальних гарантій, наявності заборгованості по лікарняним, він 21.08.2023р. направив на адресу відповідача заяву про звільнення його з посади за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавця законодавства про працю, умов колективного і трудового договору.

Не отримавши наказ про звільнення, він 30.08.2023р. повторно звернувся до відповідача із заявою про повідомлення про причини бездіяльності з вказаною ним вимог, проте відповіді не отримав.

Позивач просить розірвати трудовий договір, укладений 20.06.2022р. на підставі наказу №112к від 16.06.2022р. між ОСОБА_1 і ТДВ «Шахта «Білозерська» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавця законодавства про працю, умов колективного і трудового договору з дати отримання заяви про звільнення з 23.08.2023р.; стягнути з ТДВ «Щахта «Білозерська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на час розрахунку становить 83290,32 грн., моральну шкоду в розмірі 2000000 грн., понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 21000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про розірвання трудового договору задоволено частково. Розірвано трудовий договір, укладений 20.06.2022р. між ОСОБА_1 та ТДВ «Шахта «Білозерська» відповідно до наказу №112 к від 16.06.2022р., на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видання наказу про звільнення в сумі 231560,96 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати пов`язані з правовою допомогою 14035 грн., судовий збір в сумі 866,88 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» на користь держави судовий збір в сумі 2315,60 грн. Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 681,12 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення середнього заробітку і моральної шкоди, в решті рішення залишити без змін.

Скаржник зазначає, що в своєму рішенні суд першої інстанції не врахував, що всі доводи відповідача і його представників щодо підстав невизнання позовних вимог сходяться до небажання їх виконувати, що судом не було враховано, оскільки ці дії на його думку носять навмисний протиправний і тривалий характер з боку відповідача.

Крім того, відповідачем на виконання вимоги трудового законодавства, не здійснено будь-яких, спрямованих на вирішення питання про звільнення. Тобто, існує порушення права робітника на припинення трудових відносин.

Також зазначає, що судом безпідставно (без клопотання відповідача, без надання відповідних доказів з боку відповідача) було постановлено рішення про зменшення суми моральної шкоди, а також було порушено порядок розрахунку середнього заробітку для розрахунку виплати компенсації.

Вказані порушення призвели і до зменшення суми судових витрат , які тісно пов`язані з попередніми вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТДВ «Шахта Білозерська» з 29.06.2021 р. по 11.04.2022 р. Наказом № 283 к позивача було звільнено у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.40, 41).

Наказом №112 к від 16.06.022р. позивача було прийнято на роботу в якості гірника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с.36 т.1).

Відповідно до Медичної довідки про проходження попереднього медичного огляду, перед працевлаштуванням на ТДВ « Шахта «Білозерська», який проведено НП « Покровська клінічна ЛІЛ» від 31.05.2022р. ОСОБА_1 визнаний придатним до роботи за професією ГРОЗ, строком на 1 рік (а.с.91 т.1).

Згідно довідки КНП « Покровської КЛІЛ» від 16.04.2024 р. ОСОБА_1 проходив попередній медичний огляд у КНП « покровська клінічна ЛІЛ» у травні 2022р., скарг від нього на стан здоров`я не надходило, наявність у нього хвороб або їх ознак не виявлено (а.с.125 т.2).

Згідно довідки ПП «Євролайф Центр» від 16.04.2024р. гірник очисного забою ОСОБА_1 проходив періодичний профілактичний медичний огляд в ПП « Євролайф-Центр» 16.02.2023 р. Жодних скарг на стан здоров`я при огляді лікарів не пред`являв.

При позачерговому медичному огляді 04.08.2024р. з`явилися скарги на стан здоров`я. Виписки зі стаціонару з 01.02.2023р. по 15.02.2023р. та 01.03.2024р. по 13.03.2024р. не надавав. На момент проходження періодичного медогляду був встановлений діагноз: первинний гонартроз (а.с.126 т.2).

Як встановлено судом ОСОБА_1 був направлений до ортопедичного відділення КНП Міська клінічна лікарня №4 «ДМР» 24.10.2022, де лікувався з приводу «первинний гонартроз двобічний», перебував на лікуванні з 28.10 по 14.11.2022; з 01.03 по 17.03.2023; 14.11.2022р. був представлений на лікарсько-консультативну комісію з профпатології з рекомендаціями по подальшому лікуванню, нагляду відповідних спеціалістів в динамиці, повторній консультації з наданням виписки з медичної карти амбулаторного хворого, санітарно-гігєнічної характеристики умов праці.

Запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці був підготовлений у відповідності до Постанови КМУ №337 від 17.04.2019 року (а.с.148-153).

В період лікування з 28.10 по 14.11.2022, з 01.03 по 17.03.2023р., КНП «Міська клінічна лікарня №4 ДМР» позивачу був встановлений діагноз «остеоартроз плечових суглобів 1 ст., ліктьових суглобів кистей променево зап`ястних, зап`ястних, зап`ястно-п`ясних, п`ястно-фалангових, з вираженим больовим синдромом, помірним порушенням функції Двобічна хронічна сенсоневральна приглуховатість 1 ст. Дискогенна радікулопатія С5-С6, L3- L4 , L4 -L5, рецидивуючий, ремітуючий перебіг, зі стійким больовим, м`язово-тонічним синдромом, корінцевим синдромом вираженими нейротрфічними порушеннями опорно-рухової функції хребта, на тлі спондилортрозу, спондильозу шийного відділу, спондилоартрозу поперекового відділу, протрузій міжхребцевих дисків С3-С4, С4-5, С5-С6, L3- L4 , L4 -L5, нестабільності С. Синдром хребтової артерії. Підозра на пневмоконіоз дрібновузликвий Лн 1 ст. (а.с.44 т.1).

На адресу підприємства відповідача, ГУ Держпраці та УВФСС з боку медичного закладу КНП «МКЛ №4» був направлений запит від 12.12.2022р. за №31 на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (а.с.44 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 21.08.2023р. від ТДВ «Шахта «Білозерська» на адресу Управління Держпраці не надійшли завірені в установленому порядку та узгоджені з територіальним органом ПФУ матеріали для складання санітарно-гігієнічної характеристики (інформаційної довідки) умов праці ОСОБА_1 . Відповідь на припис від 02.02.2023р. №СХ/3/489-23 та повторно від 12.06.2023р. №СХ/3/3376-23 роботодавцем також не надано (а.с.11).

В подальшому, 02.02.2023р., 28.04.2023р., з боку ГУ Держпраці на адресу підприємства відповідача неодноразово направлялись приписи щодо виконання вимог по складанню санітарно-гігієничниї характеристик умов праці позивача (а.с.26-28).

Листом за №294 від 08.04.2024р. ТДВ « Шахта «Білозерська» відмовилась виконувати вимоги Управління Держпраці до проведення перевірки повноти та об`єктивності проведення попередніх медичних оглядів ОСОБА_1 у 2021р. та 2022р. при працевлаштуванні на ТДВ «Шахта Білозерська» (а.с.118-120 том 2).

Згідно листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 14.07.2023р. відповідно до даних Електронного реєстру листків непрацездатності ОСОБА_1 сформовано три листка непрацездатності за травень 2023р. №777920-1 - за період з 01.05.2023р. по 05.05.203р., №76909001 - за період з 06.05.2023р. по 10.05.023р., №761806-1 - за період з 11.05.2023р. по 15.02.2023р.

Згідно з даними Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ за ІПН № НОМЕР_1 відсутня інформація щодо подання роботодавцем ТДВ «Шаха «Білозерська» заяви-розрахунку для здійснення фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності згідно електронними листками непрацездатності №46900-1 за період з 06.05.2023р. по 10.05.202р., №761806-1 за період з 11.5.2023 по 15.02.2023р. (а.с.18, 19 лист ПФУ від 14.07.2023).

Згідно листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.09.2023 р. позивачу ОСОБА_1 надано роз`яснення про оплату періодів тимчасової непрацездатності за періоди 24.10.2022р. по 27.10.2022р. та з 27.12.2022р. по 30.12.2022р. перших п`яти днів за рахунок роботодавця (а.с.8).

Згідно довідки ТДВ «Шахта «Білозерська» за №114 від 10.04.2024р. заборгованість по заробітній платі на 15.10.2023р. відсутня (а.с.134 т.2).

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 від 21.08.2023р., адресована на ім`я директора ТДВ «Шахта «Білозерська» про звільнення його на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, яка отримана відповідачем 23.08.2023р., саме у зв`язку ненаданням на його вимогу, вимогу Держпраці, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, починаючи з 12.12.2022 по теперішній час, та у зв`язку з невиплатою лікарняних (а.с.12-15).

Згідно довідки ТДВ «Шахта «Білозерська» за №81 від 12.04.2024р. ОСОБА_1 працює на ТДВ «Шахта «Білозерська» з 20.06.2022р. по теперішній час; останній вихід 02.08.2023р., 03.08.2023р. - медогляд; з 08.08.2023р. по 21.08.2023р. лікарняний лист; з 22.08.2023 р. - неявка з невстановленої причини (а.с.130).

Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст.40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст.45 КЗпП України).

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина 3 статті 38 КзЗпП України).

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-34цс13, Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 та від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц

Розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства з боку роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Як встановлено судом, в період роботи в підземних умовах позивач отримав захворювання, внаслідок чого медичною установою було видано відповідний запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, що в подальшому надає позивачу право на оформлення страхових виплат у зв`язку із професійними захворюваннями відповідно до Законів України «Про охорону праці» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно із п.п. 70-74 Постанови Кабінету Міністрів України №337 від 17 квітня 2019 року «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» у разі підозри наявності в працівника хронічного професійного захворювання (отруєння) з метою встановлення діагнозу складається санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (далі - санітарно-гігієнічна характеристика), що є одним з документів, з урахуванням якого вирішується питання про зв`язок хронічного професійного захворювання (отруєння) з впливом шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу (далі - виробничі фактори); санітарно-гігієнічна характеристика складається лікарем з гігієни праці територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює хворий, на запит керівника закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги, за поданням лікаря-профпатолога із залученням (у разі потреби) голови та членів комісії закладу охорони здоров`я, який проводить періодичні медичні огляди; запит щодо складення санітарно-гігієнічної характеристики заклад охорони здоров`я згідно протягом трьох робочих днів після виявлення у працівника підозри на хронічне професійне захворювання (отруєння) надає керівнику територіального органу Держпраці за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює (працював) хворий; копії запиту надсилаються робочому органу Фонду за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), де працює (працював) хворий та роботодавцю; високоспеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я, яким надано право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, можуть надсилати запити до територіальних органів Держпраці з обґрунтуванням необхідності внесення доповнень до санітарно-гігієнічних характеристик; для складення санітарно-гігієнічної характеристики керівник територіального органу Держпраці надсилає припис роботодавцю для надання необхідних документів за встановленою формою , строк надання документів не повинен перевищувати 15 робочих днів з часу отримання зазначеного припису ; завірені в установленому порядку та узгоджені з робочим органом Фонду матеріали подаються до територіального органу Держпраці разом із супровідним листом, роботодавець несе відповідальність згідно із законодавством за повноту та достовірність поданих документів.

У відповідності з п.82 Порядку у разі коли працівник працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), санітарно-гігієнічна характеристика складається територіальним органом Держпраці, який здійснював державний нагляд (контроль) за останнім підприємством (установою, організацією), де працював працівник, з додаванням у разі потреби інформаційних довідок від інших територіальних органів Держпраці, які здійснювали державний нагляд (контроль) за підприємствами (установами, організаціями), де він працював раніше.

Для подальшого оформлення відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків позивач звернувся до відповідача для подальшого оформлення в медичній установі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, а з боку ГУ Держапраці на адресу відповідача були надіслані відповідні приписи щодо надання інформації для складання характеристики умов праці.

Відповідачем не виконані вимоги ГУ Держпраці у зв`язку наявністю сумніву щодо факту перебування позивача на лікарняних, наявності у нього захворювання, яке містить ознаки професійного та у зв`язку з нетривалим періодом роботи на підприємстві відповідача , про що на адресу ГУ Держпраці надіслана відповідна відмова у виконанні вимог законодавства.

Саме на орган Держпраці покладено обов`язок скласти характеристику умов праці працівника, а на роботодавця - надати для цього необхідну інформацію.

Наявність сумніву щодо факту перебування працівника на лікарняних, наяність у нього захворювання, яке підпадає під ознаки професійного, не звільняє роботодавця від виконання цього обов`язку, встановленого вищезазначеними нормами права.

З моменту підписання трудового договору найманий працівник має трудові права і соціальні гарантії, у тому числі гарантії прав на охорону праці, однією з яких є обов`язок власника відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Так, статтею 173 КЗпП України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми.

Складання санітарно-гігієнічних умов праці на підставі інформації роботодавця є складовою процедури встановлення та розслідування професійного захворювання у працівника.

Відповідно до п.10.24 Колективного Договору ТДВ «Шахта «Білозерська» роботодавець зобов`язаний проводити розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань на виробництві, затвердженого КМУ від 30.11.2011р. №1232 та чинного законодавства.

В даному випадку наявна бездіяльність роботодавця з приводу невиконання вимог ст.68 Конституції України, вимог Порядку №337, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019р.

Бездіяльність з боку роботодавця з приводу вирішення питання щодо надання інформації про умови праці, позбавляє працівника на отримання соціальних гарантій, встановлених державою, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок профзахворювання.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлені підстави для розірвання трудового договору, укладеного 20.06.2022р. між ОСОБА_1 та ТДВ «Шахта «Білозерська» відповідно до наказу №112к від 16.06.2022р., саме на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного нарахування середнього заробітку і розміру стягнутої судом матеріальної компенсації моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, останні два місяця роботи позивача - червень, липень 2023 року.

Для розрахунку середнього заробітку суд приймає до уваги розрахункові листи, надані позивачем (а.с.20), які відповідачем не спростовані.

Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні, становить : 1346,28 грн. (середньоденна (34086,89+26495,92) : 45 = 1346,28) * 172 (робочі дні) = 231560,96 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Отже, судом першої інстанції вірно нарахована суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Що ж стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад , поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат), немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

При вирішенні судом першої інстанції питання про стягнення моральної шкоди та розміру такої шкоди, судом вірно зазначено, що предметом даного спору - є розірвання трудового договору, внаслідок порушення трудових прав працівника, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження погіршення його психо-емоційного стану здоров`я, внаслідок не вирішення питання про звільнення. Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди, яка призначена судом є достатньою та спів мірною, її розмір обґрунтовано у оскаржуваному рішенні, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв