Провадження № 22-ц/4808/486/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківськийапеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретаря Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2024 року, в складі судді Домбровської Г. В., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання права власності на недоодержану пенсію чоловіка, зобов`язання виплатити недоодержану пенсію,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якому просить визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на недоодержану пенсію її чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю в розмірі 179 771,96 грн.; зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану пенсію її чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю в розмірі 179 771,96 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у виплаті на користь позивача недоотриманої її померлим чоловіком пенсії є незаконною, оскільки, на думку ОСОБА_1 , вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка, а до складу спадщини входить недоотримана пенсія в розмірі 179 771,96 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про визнання права власності на недоодержану пенсію чоловіка, зобов`язання виплатити недоодержану пенсію задоволено частково.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, виплатити ОСОБА_1 , грошові кошти у вигляді спадщини за законом (недоодержаної пенсії її чоловіком ОСОБА_2 згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №300/2147/22 у зв`язку з його смертю) в розмірі 179 771,96 грн., які належать ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2023 року, виданого державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк К.Ф.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, на користь держави судовий збір в розмірі 898,86 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим виплату пенсії припинено. Тобто відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоодержаних сум пенсії на які посилається позивачка немає.

Крім того, вказана заборгованість в сумі 179 771, 90 грн. не може вважатися недоодержаною пенсією, оскільки виплата донарахованої заборгованості на виконання рішення суду здійснюється за рахунок додаткових виділених коштів з державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Також, позивачка звертаючись ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 07 липня 2023 року, а також до суду при поданні позовної заяви не надала свідоцтво про право на спадщину на недоодержану суму, а також не подала відомостей про зміну стягувача у даній справі, що не було враховано судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Виходячи з наведеного вважають, що позовна вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Окрім того, зазначають що спір щодо захисту прав та інтересів позивача у зв`язку з невиконням з боку суб`єкта владних повноважень своїх публічно- владних управлінських функцій повинен розглядатися в порядку КАС України, підтвердженням чого є постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 290/289/22-ц від 22 березня 2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Олейняш М. І. зазначає, що оскаржуване рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2024 року без змін.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Олейняша М. І., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження виплати спадкоємцям померлого пенсіонера недоотриманої ним пенсії є безпідставним та суперечить вимогам закону.

З такими висновками суду не погодитися не можна.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1969 року (а.с. 13).

ОСОБА_2 , як пенсіонер з 29 березня 1994 року, перебував на обліку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі № 300/2147/22, яке набрало законної сили 01 серпня 2022 року, визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у здійснені перерахунку та виплаті ОСОБА_2 пенсії з 01 квітня 2019 року, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 квітня 2022 року № 9/1/498 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, встановленого за відповідною (аналогічною) посадою, яку позивач обіймав на день звільнення зі служби, з урахуванням основних та додаткових щомісячних видів грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 квітня 2022 року №9/1/498 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Листом від 22 вересня 2022 року (а.с. 21) ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що розмір різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2022 року становить 179 771,96 грн., а також повідомило про те, що вказану суму пенсії буде виплачено за наявності додаткового фінансування з Державного бюджету.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 14).

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошового забезпечення згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року справа №300/2147/22 (а.с. 66).

Згідно довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 14 грудня 2023 року за № 0900-0405-8/64308 розмір боргу невиплаченої суми коштів складає 179 771,96 грн. за період з 01 квітня 2019 року по 31 серпня 2022 року.

07 липня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про виплату недоотриманої її чоловіком за життя суми пенсії у розмірі 179 771,96 грн.

Проте листом від 02 серпня 2023 року відмовив їй у цій виплаті, оскільки ця заборгованість не є недоодержаною пенсією, а виплата заборгованості донарахованої на виконання рішення суду пенсії відбувається за рахунок додатково виділених коштів з Державного бюджету, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Крім того, оскільки стягувачем у справі № 300/2147/22 є ОСОБА_2 , підстав для проведення виплати заявниці пенсії на виконання рішення суду у справі № 300/2147/22 або внесення відомостей про зміну стягувача у даній справі немає (а.с.25-26).

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивач має право на спадкове майно пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивачки, як спадкоємиці, на отримання належного їй спадкового майна пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя (постанова ВС від 23 вересня 2020 року в справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20).

Посилання в апеляційній скарзі на справу № 300/2147/22 не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у цій справі відповідача зобов`язано тільки здійснити перерахунок основного розміру пенсії. Питання про стягнення недоотриманої в зв`язку з перерахунком пенсії адміністративним судом не вирішувалось.

Отримання позивачкою свідоцтва про право власності на спадщину за законом вже після звернення до суду із даним позовом, не є підставою для відмови в його задоволенні.

В зв`язку з цим наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного та вимог закону апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення ухвалено із додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не має.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська