Справа № 372/4886/23
Провадження № 2-289/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Висоцької Г.В., секретаря судового засідання Куник О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просив об`єктом спільної сумісної власності подружжя кімнату, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним 1/2 частину вказаної кімнати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , в якій станом на сьогоднішній день проживають разом, та яка була оформлена на Відповідачку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, під час перебування у шлюбі, а також після розірвання шлюбу, Сторони не можуть дійти згоди, щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної кімнати, оскільки, Відповідачка заявляє, що вищевказана кімната була придбана завдяки їй, а Позивач, має знайти собі інше місце проживання, забрати свої особисті речі та покинути вказане помешкання.

04.10.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

06.11.2023 року представником відповідачки подано до суду відзив, в якому останні проти вимог заперечив, зазначив наступне. 19.03.2013 року в період перебування сторін у шлюбі була придбана кімната за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на Відповідачку, оскільки була придбана за її особисті кошти. Відповідач народилася в м. Токмак, Запорізької області, де її сім`я батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 володіли двома будинками та квартирою. Одразу після шлюбу та з огляду на вагітність Відповідачки, її батьки в грудня 2012 року продали квартиру АДРЕСА_2 , в якій Відповідачка проживала до переїзду в Київ. Кошти від продажу вищевказаної квартири були передані Відповідачці її батьками для купівлі спірної кімнати, що могло б бути підтверджено їх показами та документами, однак місто Токмак станом на дату розгляду справи перебуває в окупації. Крім того, на купівлю кімнати рідна тітка Відповідачки ОСОБА_7 подарувала їй - 10 000 доларів США. Станом на дату придбання кімнати Позивач не мав взагалі власних коштів, оскільки мав борги перед своїми рідними, що виникли з огляду на придбання ним автомобіля Renault 19, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований 20.03.2012 року. Зібрані кошти для купівлі кімнати Відповідачем були передані Позивачу разом з дорученням для оформлення договору купівлі-продажу на її ім`я, виключно тому, що Відповідачка мала поганий стан здоров`я після народження доньки ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за два тижні до купівлі кімнати. Таким чином, з огляду на те, що кімната була придбана за особисті кошти Відповідачки та є її особистою приватною власністю, кімната не може бути визнана спільною власністю подружжя, що виключає можливість подальшого її поділу та визнання за Позивачем 1/2 права власності на неї.

07.11.2023 року відповідачкою ОСОБА_4 подану зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації. За час подружнього життя, сторонами по справі було придбано рухоме майно, зокрема за договором купівлі-продажу №7627/19/003371 від 19.07.2019 року автомобіль DACIA LOGAN, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який було зареєстровано на ім`я Відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Києві про надання інформації від 03.11.2023 року, з якої вбачається, що згідно з Єдиного державного реєстру МВС станом на 02.11.2023 року на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб DACIA LOGAN, 2007 року дата реєстрації 19.07.2019 року. Автомобіль був придбаний за 5200 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 135 000 грн. Так як вказаний автомобіль набутий у власність під час шлюбу, він є об`єктом спільної сумісної власності Позивача та Відповідача за зустрічним позовом незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, їх частки є рівними. Згідно висновку про вартість майна транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 його вартість станом на 03.11.2023 р. становить 120 500 грн. Вищевказаний автомобіль є неподільною річчю, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з Відповідачем. Виділ у натурі по 1/2 частки спірного автомобіля провести неможливо. Єдиним варіантом вирішення такого спору Позивач за зустрічним позовом бачить як відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від Відповідача грошової компенсації за цю частку. Отже, позивачка за зустрічним позовом просить визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб DACIA LOGAN, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 вартістю 120 500 грн. та стягнути із відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_4 (грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості вказаного транспортного засобу в сумі 60 250 грн., залишивши вказаний транспортний засіб у власності ОСОБА_3 .

09.01.2024 року протокольною ухвалою суду об`єднано первісний та зустрічний позов в одне провадження.

06.02.2024 року відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив, в якому зазначив наступне. Відповідач за зустрічним позов не заперечує щодо поділу майна набутого за час шлюбу в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Однак, відповідач за зустрічним позовом заперечує в частині стягнення з нього грошової компенсації за частку ринкової вартості транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 60250,00 грн. 12.01.2024 року було проведено оцінку транспортного засобу та виготовлено звіт, згідно якого ринкова вартість спірного автомобіля становить 88571,84 грн. Отже, грошова компенсація за 1/2 частку ринкової вартості спірного автомобіля становить 44285,92 грн.

06.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

07.02.2024 позивачем за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що жодні обставини викладені у відзиві на первісний позов не відповідають дійсності, є необґрунтованими, перекрученими та неправдивими, а тому позов має бути задоволений повністю.

У судовому засіданні представника первісного позивача ОСОБА_1 первісні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав частково, в межах суми зазначеної у відзиві на зустрічну позовну заяву.

У судовому засіданні представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 щодо первісного позову заперечив, зустрічну позовну заяву підтримав у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 143, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 22.09.2012 р.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.06.2023 року по справі № 372/1481/23 шлюб між сторонам розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, а саме 19 березня 2013 року Сторони придбали кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , в якій станом на сьогоднішній день проживають разом, та яка була оформлена на Відповідача. Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу кімнати від 19 березня 2013 року зареєстрованого в реєстрі за №885.

За час подружнього життя, сторонами по справі також придбано рухоме майно, зокрема за договором купівлі-продажу №7627/19/003371 від 19.07.2019 року автомобіль DACIA LOGAN, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Києві про надання інформації від 03.11.2023 року, з якої вбачається, що згідно з Єдиного державного реєстру МВС станом на 02.11.2023 року на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб DACIA LOGAN, 2007 року дата реєстрації 19.07.2019 року.

Як зазначає позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 автомобіль придбано за 5200 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 135 000 грн.

За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12- 71гс20).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19 зробив такі висновки: - майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя».

Так, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 не надано жодного документа чи іншого доказу, який би підтверджував передання її батьками та тіткою коштів для придбання житла.

Такі твердження не ґрунтуються на доказах і відсутні докази, на які посилається сторона у позовній заяві, як того вимагають ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України, п.п.5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.п.5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що спірна кімната та автомобіль є об`єктами спільної сумісної власності сторін.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.1 п. 22, абз.1 п. 23, абз.1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Встановивши наведені обставини, враховуючи те, що спільна власність подружжя презюмується, тягар доведення належності спірного майна на праві особистої власності лежить на відповідачці за первісним позовом, враховуючи те, що відповідачка відповідних обставин належними і допустимими доказами не довела, зокрема придбання майна за особисті кошти, суд дійшов висновку про те, що спірна кімната є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, а тому первісні позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Оскільки автомобіль DACIA LOGAN, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1390 см3, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 був набутий у власність під час шлюбу, він є об`єктом спільної сумісної власності сторін незважаючи на те, що право власності зареєстровано за останнім, їх частки є рівними.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частиною 2 статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, зокрема, у разі неподільності речі (відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виділ у натурі по 1/2 частки спірного автомобіля провести неможливо, оскільки автомобіль є річчю неподільною, вищевказаний факт є загальновідомим, тобто таким, що не підлягає доказуванню.

Як зазначено у позові та підтверджено у судовому засіданні, автомобілем користується ОСОБА_3 .

Єдиним варіантом вирішення такого спору Позивач за зустрічним позовом бачить як відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від Відповідача грошової компенсації за цю частку.

Щоб поділити це майно, треба виділити його Відповідачеві і стягнути на користь Позивачки за зустрічним позовом 1/2 ринкової вартості автомобіля.

Одержати таку компенсацію Позивачка погоджується (цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованим у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 та висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Як зазначає позивачка за зустрічним позовом, згідно висновку про вартість майна транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 його вартість станом на 03.11.2023 р. становить 120 500 грн.

Проте, аналізуючи вказаний звіт, вбачається розбіжність у зазначених сумах. Зокрема, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 120500,00 грн. (стр. 2), разом з тим, у висновку зазначеного звіту ринкова вартість об`єкта оцінки складає 135500,00 грн. (стр. 7).

Крім того, оцінювачем ОСОБА_9 не було оглянуто вказаний транспортний засіб в натурі.

12.01.2024 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 було оглянуто вищевказаний транспортний засіб та 17.01.2024 року виготовлено звіт №55/19.01.2024 про оцінку колісного транспортного засобу.

Згідно вказаного звіту, ринкова вартість транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 станом на 17.01.2024 становить 88571,84 грн. В зв`язку із тим, що ТЗ цим експертом оглянуто в натурі, суд віддає перевагу цьому доказу, як достовірному.

З урахуванням вищезазначеного, зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, якою користується Відповідач за зустрічним позовом, суд вважає за доцільне, щоб не було порушено його інтереси, виділити йому у власність спірний автомобіль шляхом стягнення з нього на користь Позивачки за зустрічним позовом грошову компенсацію 1/2 частини його вартості, що складає 44285,92 грн.

Отже, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнату, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини кімнати, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 транспортний засіб DACIA LOGAN, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_3 вартістю 88571,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу DACIA LOGAN, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_3 в сумі 44285,92 грн., залишивши вказаний транспортний засіб у власності ОСОБА_3 .

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 23 квітня 2024 року об 10 год. 00 хв., встановивши сторонам 5-денний строк з дня оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька