Справа № 368/708/23
Рішення

Іменем України

"16" вересня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 03.03.2019 р. близько 7 години ранку за адресою АДРЕСА_3 , на території ринку «Недільний» ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.

За фактом заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було порушено кримінальне провадження та слідчим Обухівським ВП ТУ НП у Київській області здійснено розслідування кримінального провадження. В ході розслідування кримінального провадженням було зібрано достатньо доказів на підтвердження та доведення вини ОСОБА_2 у вчинені злочину в якому він обвинувачується.

ОСОБА_1 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.05.2023 р. кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України було закрито та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Зважаючи на те, що в результаті незаконних, злочинних дій ОСОБА_2 , а саме нанесення тілесних ушкоджень, позивачу було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, які просить стягнути з відповідача на його користь.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити.

Відповідач та його представник проти позову заперечили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувало кримінальне провадження №372/2547/19 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Вказаний злочин ОСОБА_2 було вчинено за наступних обставин.

03.03.2019 р. близько 7 години ранку за адресою АДРЕСА_3 , на території ринку «Недільний» ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.

За фактом заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було порушено кримінальне провадження та слідчим Обухівським ВП ТУ НП у Київській області здійснено розслідування кримінального провадження. В ході розслідування кримінального провадженням було зібрано достатньо доказів на підтвердження та доведення вини ОСОБА_2 у вчинені злочину в якому він обвинувачується.

ОСОБА_1 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

В подальшому кримінальне провадження за ч. 2 ст.125 КК України було передано на розгляд до Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.05.2023 р. кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України було закрито та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

При цьому, із системного аналізу КПК та КК слідує, що закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не є реабілітуючою обставиною та не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Підставою звернення ОСОБА_1 з даною позовною заявою є те, що в результаті незаконних, злочинних дій ОСОБА_2 , а саме нанесення тілесних ушкоджень, позивачу було заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до чеків та квитанцій розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , становить 7514 гривень, які позивач витратив на лікування заподіяних тілесних ушкоджень. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовився відшкодувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з вказаних норм Цивільного кодексу України у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 , а саме заподіяння тілесних ушкоджень, завдана позивачу матеріальна шкода має бути відшкодована ОСОБА_2 . При цьому, матеріальна шкода повинна бути відшкодована саме в сумі 6988,65 гривень, оскільки така сума є реальними збитками ОСОБА_1 , а не в сумі 7514 гривень, як заявлено позиваччем. Суд вважає за необхідне чеки на придбання ліків від 05.03., 06.03, на суму 19,40 грн., від 07.03. на суму на суму 38,57 грн, 13.03.,15.03,20.03, 21.03,25.03, 26.08. 2019 року на суму 467,39 грн., не враховувати до суми збитків, так як вказані ліки не були призначені лікарем відповідно до листка призначення.

Крім цього, ОСОБА_1 також було заподіяно моральну шкоду.

Через отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 зазнав сильних моральних переживань та фізичних страждань в результаті того, що відчував сильний фізичний біль під час заподіяння йому тілесних ушкоджень. Під час лікування ОСОБА_1 змушений був знаходитись в лікарні, приймати медичні препарати за призначенням лікарів. Моральні та фізичні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану. У зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень та їх лікуванням були порушені нормальні життєві зв`язки.

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_2 позивачу була заподіяна моральна шкода, яку суд оцінює у 10000 грн.

Дане встановлено на підставі копії витягу з ЄРДС, копії ухвали Обухівського районного суду Київської області, квитанцій та чеків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6988,65 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати в сумі 1211,20 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, 22, 23, 1166, 1192 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у відшкодування матеріальної шкоди 6988,65 грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів .

Повний текст рішення виготовлено 20.09.2024 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта