ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2678/24 Справа № 235/1243/22 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Покровське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що він працював у відповідача з 24 вересня 1999 року по 30 вересня 2018 року прохідником 5-го розряду з повним робочим днем у шахті. 30 вересня 2018 року він був звільнений з роботи за ст. 38 КУпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

За час праці у відповідача він отримав хронічне професійне захворювання. 13 травня 2021 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 (без номера, затверджений 14 травня 2021 року). Згідно довідки МСЕК від 01 лютого 2022 року йому встановлена 3 група інвалідності безстроково і 65% втрати працездатності, у зв`язку із професійним захворюванням та призначено медикаментозне лікування.

В результаті професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться примати додаткові зусилля для організації свого життя. Він відчував душевні страждання і переживання, особливо з урахуванням необоротності наслідків травми і стану його здоров`я, бо працювати на роботах з підвищеннями навантаженнями він не зможе.

Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі представник Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Вважає,що визначений розмір відшкодування не відповідає усталеній судовій практиці та моральним стражданням позивача. Сума моральної шкоди є завищеною та не відповідає критеріям розумності та справедливості. Судом першої інстанції не врахована робота позивача на попередніх підприємствах, що вплинуло на ступінь втрати позивачем працездатності. Позивач умисно та свідомо сприяв виникненню професійних захворювань. Судом першої інстанції не вирішено питання щодо утримання податку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 100 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає

розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 24 вересня 1999 року по 30 вересня 2018 року, працюючи прохідником 5-го розряду з повним робочим днем у шахті.

Наказом №1130ку від 10.10.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 30.09.2018 року за ст. 38 КУпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 травня 2021 року визначено, що ОСОБА_1 отримав хронічне захворювання, яке виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії. Діагноз: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (М54.1). Пневмоконіоз (q/p/ 2/2, ax, cg), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст. ) (J 60) .

За висновком МСЕК від 01.02.2022 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% відсотків втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 3 група інвалідності безстроково.

Покровським відділенням 22.02.2022 року було винесено постанову №44019/10028652/1/2, №14019/10028652/1/3 про призначення страхових виплат позивачу, а саме: одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 27415,05 грн., та щомісячна страхова виплата в розмірі 24810,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 65% та 3 група інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 травня 2021 року, де зазначено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів-важкості праці та пилу фіброгенної дії.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, тобто з 01 лютого 2022 року.

Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із професійним захворюванням та таких доказів суду не надав.

Таким чином мав місце вплив шкідливих виробничих факторів на стан здоров`я позивача під час виконання трудових обов`язків у відповідача, чим підтверджується спричинення моральної шкоди відповідачем.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із професійним захворюванням підлягають задоволенню.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності від профзахворювання в 65%, та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності, кількість професійних захворювань та їх тяжкість, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних

та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості та навів в рішенні відповідні мотиви з урахуванням конкретних обставин справи.

Заперечуючи проти розміру, визначеного судом першої інстанції, відповідач не навів мотивів та не надав відповідних доказів, які б давали підстави для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди.

Посилання на те, що судом першої інстанції не врахована робота позивача на попередніх підприємствах, що вплинуло на ступінь втрати позивачем працездатності не може бути прийнятим до уваги, оскільки суд першої інстанції правильно виходив із обставин, викладених позивачем в позовній заяві до відповідача.

Доводи про те, що позивач умисно та свідомо сприяв виникненню професійних захворювань, є безпідставним. Доказів на підтвердження зазначених обставин не надано.

Посилання на те, що порушено правила підсудності є безпідставними. 03 березня 2022 року позивач звернувся з зазначеним позовом до Кроасноармійського міськрайонного суду Донецької області.Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08.04.2022 року справи підсудні Кроасноармійському міськрайонному суду Донецької області з 08.04.2022 року на час воєнного стану розглядаються Красногрвардійським районним судом м.Дніпропетровська. Ухвалою судді Красногрвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2023 року справу було прийнято до провадження Красногрвардійського районного суду м.Дніпропетровська та призначено до розгляду.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя було відновлено з 07.08.2023 року роботу Кроасноармійського міськрайонного суду Донецької області. В рішенні зазначено, що Красногрвардійський районний суд м.Дніпропетровська продовжить розгляд справ,які надійшли до 06 серпня 2023 року включно на розгляд цього суду. Всі справи,які були в проваджені Кроасноармійського міськрайонного суду Донецької області були передані з 08.04.2022 року на розгляд Красногрвардійським районним судом м.Дніпропетровська. Таким чином справа,що розглядається, була передана до Красногрвардійського районного суду м.Дніпропетровська до 06 серпня 2023 року, а тому підстав для зміни підсудності з 07.08.2023 року та передачі справи до Кроасноармійського міськрайонного суду Донецької області не було. Судом першої інстанції розглянуто справу без порушення правил підсудності.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не зазначено, що виплати проводяться з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів заслуговує на увагу. Визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів,

що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п. 164.2.14 статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі,

визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Рішенням суду стягнуто на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я. За висновком МСЕК від 01 лютого 2022 року позивачеві первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково.

Тобто право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, з 01 лютого 2022 року. На зазначену дату були внесені зміни до Податкового кодексу України, якими передбачається оподаткування відшкодувань моральної шкоди в розмірі, яке вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Мінімальна заробітна плата на 01 січня 2023 року становить 6700 гривень, її чотирикратний розмір 26800 грн., позивачеві рішенням суду стягнуто моральну шкоду в розміррі 100 000грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати. За таких обставин стягнутий розмір моральної шкоди підлягає оподаткуваню.

Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду у справах № 180/377/20 та №599/645/21 є помилковими, оскільки в зазначених постановах події, з якими пов`язується відшкодування моральної шкоди, виникли до внесення змін в Податковий Кодекс.

За таких обставин з мотивувальної частини рішення слід виключити наведені мотиви щодо відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів та резолютивну частину рішення доповнити вказівкою, що стягнення моральної шкоди відбувається з відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального права щодо питаннявідрахування податків та інших обов`язкових платежів, то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення в цій частині із зазначенням,що виплати проводяться з відрахуваннямподатків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 100000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року змінити, доповнивши резолютивну частину після слів «у розмірі 100 000 грн.» словами «з відрахуваннямподатків та інших обов`язкових платежів».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: