ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2269/24 Справа № 174/693/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року в цивільній справі номер 174/693/16-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.11.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань.

В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість 12791,42 грн, яка складається з наступного: 422,04 грн - заборгованість за кредитом; 8384,07 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 585,31 грн - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 12791,42 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 04.11.2008 року в розмірі 422,04 грн.

В решті заявлених вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, останній згодний, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг, з положеннями яких він ознайомлений та зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Більш того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами умов та правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку.

ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. Правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку в будь-який час. До матеріалів справи надана редакція самих умов та правил надання банківських послуг з тарифами, що діяли станом на дату підписання заяви.

Належним доказом укладення договору є анкета-заява, отримання та використання послуги банку клієнт визначає самостійно за своєю потребою.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Порядок нарахування відсотків сторони погодили в тарифах та умовах та правилах надання банківських послуг. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Від відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Точилін М.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2023 року по справі №174/693/16-ц без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

В анкеті-заяві, наданій позивачем, зазначено, що базова процентна ставка за кредитним лімітом становить 0% на місяць на залишок заборгованості, а сума кредитного ліміту складає 250 грн.

Позивачем не надано доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 будь-яких кредитів в АТ КБ «ПриватБанк». В анкеті-заяві відсутні умови про погоджений між сторонами розмір відсотків за договором у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості, про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх розміру. Анкета-заява не містить погодженого терміну виконання зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 не є таким, що настав, а позивач не звертався до відповідача з будь-якими вимогами про повернення грошових коштів в порядку передбаченому ст. 530 ЦК України. Твердження позивача про те, що кінцевий термін повернення відповідає строку дії картки також є сумнівними, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження строку дії картки, а, отже, не доведено настання строку виконання зобов`язань відповідачем та його порушення ним. Умови та правила надання банківських послуг та правила користування платіжною краткою, на які посилається позивач, не підписані відповідачем, а, отже, не можуть братися до уваги при визначенні розміру штрафних санкцій.

Фактично нарахування 8384,07 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2900,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 585,31 грн штрафу (процентна складова) є передчасним, оскільки для задоволення позовних вимог в цій частині позивачем не надано будь-яких доказів.

Вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення апеляційних вимог та водночас наявні підстави для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час відкриття апеляційних проваджень у цій справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 04.11.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої він погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 250 грн. Вищевказана заява не містить умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії (а.с. 6).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.11.2008 року вбачається, що станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість, розмір якої становить - 12791,42 грн, в тому числі: 422,04 грн - заборгованість за кредитом; 8384,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 585,31 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17).

До позовної заяви банком додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7-12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Такий висновок, суду є правильним, з яким погоджується й апеляційний суд.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 04.11.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої він погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 250 грн.

За змістом наведених судом вище норм цивільного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме ці умови і правила, а також тарифи мав на увазі позичальник, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До матеріалів справи долучено витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.11.2008 року вбачається, що станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість, розмір якої становить - 12791,42 грн, в тому числі: 422,04 грн - заборгованість за кредитом; 8384,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 585,31 грн - штраф (процентна складова).

Анкета-заява від 04.11.2008 року не містить умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» як невід`ємну частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, або сплати пені чи штрафів за невиконання/неналежне виконання умов договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти у розмірі 422,04 грн (заборгованість за тілом кредиту) АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.11.2008 року шляхом підписання заяви, а тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами відсутні, тому у цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: