Справа № 152/33/24
Провадження № 22-ц/801/1147/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 рокуСправа № 152/33/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання: Луцишина О. П.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Роздорожної А. Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Зазначала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 18 вересня 2011 року, від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилаючись на те, що у них з чоловіком шлюбні відносини фактично припинені, спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та розбіжності в характерах, а тому подальше збереження шлюбу, на думку позивачки, є неможливим, спору про поділ майна та виховання дітей на день ухвалення рішення немає, просила суд розірвати шлюб.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 2011 року у виконавчому комітеті Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №10.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що жодних підстав для розірвання шлюбу він не вбачає, вважає таку поведінку та бажання позивача розірвати їх велику і дружню родину такою, що суперечить її дійсній волі, а також суперечить інтересам їх дітей. До недавнього часу їх сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. Вважає, що при розгляді даної цивільної справи судом першої інстанції не надано достатнього часу на примирення між подружжям, чим було порушено права апелянта, права їх спільних з позивачем неповнолітніх дітей на збереження повноцінної сім`ї.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року закінчено підготовку справи до розгляду за вищевказаною апеляційною скаргою. Справу призначено до розгляду в приміщенні Вінницького апеляційного суду.

21 травня 2024 року від адвоката Федоренко П. П., діючої від імені ОСОБА_2 на дійшла заява про надання строку на примирення.

23 травня 2024 року від представника позивача - адвоката Тути І. В. також надійшла заява про надання строку на примирення сторін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року клопотання представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення три місяці. Провадження у цивільній справі зупинено до закінчення даного строку.

11 вересня 2024 року представник відповідача адвокат Федоренко П. П. подала до суду заяву про закриття провадження у зв`язку із примиренням сторін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року справу призначено до розгляду на 26 вересня 2024 року о 13:00 год.

21 вересня 2024 року представник позивача - адвокат Тута І. В. також подала заяву про закриття провадження у зв`язку із примиренням сторін. Зазначає, на даний час сторони примирились, продовжують подружнє життя та виховання дітей, їх рішення про збереження шлюбу є спільним, обдуманим, виваженим, спрямованим на забезпечення інтересів подружжя і дітей. Тобто, фактично у вказаній заяві визнаються доводи апеляційної скарги, проте відмова від позову відсутня.

Сторони та їх представники будучи належним чином повідомлені в судове засідання не з`явились і подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та зміст поданих суду заяв про примирення, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спільне подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені і поновлювати їх вони не мають наміру. Неповідомлення відповідачем своєї позиції щодо позову суд розцінив, як байдужість до збереження сім`ї.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Апеляційним судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 вересня 2011 року та зареєстрували його у виконавчому комітеті Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №10. Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-14).

Підставою даного позову є фактичні обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, а також правові норми, на які вона посилається в підтвердження своїх вимог: небажання відповідача в добровільному порядку розірвати шлюб, наявність спільних малолітніх дітей. Предметом позову є вимога позивача до відповідача про припинення певних правовідносин (розірвання шлюбу).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина 1 статті 55 СК України визначає, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. А згідно з частиною 4 примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, за концепцією національного законодавства шлюб утворюється між чоловіком та жінкою за власним бажанням та за наявністю вільної згоди на проживання однією сім`єю та укладення шлюбу з відповідними юридичними наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Так, якщо один з подружжя вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, він має право звернутися до суду з відповідним позовом відповідно його обґрунтувавши та вказавши в зв`язку з якими саме життєвими обставинами він прийшов до такого висновку.

За ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пленум Верховного суду України в п.10 постанови від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Під час апеляційного перегляду судового рішення сторонам у справі було надано строк на примирення, під час якого обидві сторони зазначили, що примирились, а тому колегія вважає рішення про розірвання шлюбу є передчасним. ОСОБА_2 довів, що вжив заходів для збереження сім`ї, а позивач ОСОБА_1 визнала обставини викладені в апеляційній скарзі та підтвердила факт примирення та спільне бажання сторін зберегти сім`ю.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в порушення вимог ст.112 СК України суд не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не взяв до уваги наявність у подружжя трьох малолітньої дітей, їх спільне бажання зберегти шлюб та інші обставини життя подружжя.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими, визнаються позивачкою ОСОБА_1 , а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підлягають стягненню 1816,8 грн судового збору за подання апеляційної скарги .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1816,8 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

Т. М. Шемета