Провадження №: 2/755/8337/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"26" вересня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Підставою для залишення позовної заяви без руху слугувала відсутність доказів сплати судового збору, а також доказів надсилання позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві, відповідно до вимог частини першої статті 177 ЦПК України, з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу від 23 вересня 2024 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня

2024 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 23 вересня 2024 року.

25 вересня 2024 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року про залишення позову без руху позивачем ОСОБА_1 надано платіжну інструкцію від 02 вересня

2024 рок у№ 9353-2646-8737-1037 про сплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Таким чином, позивачем виконано вимоги ухвали від 16 вересня 2024 року про залишення позову без руху в частині необхідності надання доказів сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Також до заяви про усунення недоліків від 25 вересня 2024 року додано докази надсилання позовної заяви відповідачеві, а саме: опис вкладення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 .

З опису вкладення вбачається, що поштове відправлення здійснено на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса отримувача:

АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно відповіді Єдиного державного демографічного реєстру від 12 вересня 2024 року № 783048 місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є:

АДРЕСА_2 , дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доказів фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_3 , до позовної заяви та заяви про усунення недоліків не додано.

При цьому, суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 на таке.

За змістом пункту 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (з наступними змінами та доповненнями), внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Відповідно до пункту 61 вказаних Правил, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Згідно із пунктом 3.2.1.2 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року

№ 211 при прийманні листа (бандеролі) з оголошеною цінністю з описом вкладення працівник зв`язку звіряє вкладення з описом ф. 107 (рис. 27), а також перевіряє відповідність місця призначення, найменування адресата та суми оголошеної цінності, зазначених на відправленні та примірнику опису, розписується на ньому і проставляє відбиток календарного штемпеля. Форма опису вкладення (ф. 107) передбачає, що внесення виправлень до опису вкладення не допускається, про що зазначено безпосередньо на бланку опису вкладення.

Таким чином, належним доказом направлення копій поданих до суду документів іншим учасникам справи є оригінали (або належним чином засвідчені копії) розрахункового документу (поштової квитанції, фінансового чека, поштової накладної) та опису вкладення у цінний лист.

Таким чином, належним доказом направлення документів учасникам провадження може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.

Правові висновки щодо необхідності зазначення наявності номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист, викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/28408/15, від 26 березня 2020 року у справі № 910/9962/16 та від 24 грудня 2020 року у справі

№ 916/2110/20.

До заяви про усунення недоліків позовної заяви від 25 вересня 2024 року позивачем не додано розрахункового документу (поштової квитанції, фінансового чека, поштової накладної), що позбавляє суд можливості пересвідчитися у факті прийняття такого відправлення оператором поштового зв`язку, сплати позивачем послуги з пересилання документів.

Таким чином, судом встановлено відсутність доказів надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Таким чином, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися із відповідним клопотанням та повернути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви по справі № 755/15516/24, за наявності відповідних правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - вважати такою, що не подана та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова