Дата документу 18.09.2024Справа № 554/2454/24
Провадження № 2/554/3382/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтав в складі суду :

судді Шевська О.І.

при секретарі - Яценко Ж.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якому прохав: розірвати шлюб між мною, ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 18.09.2015 року, актовий запис № 1435. Встановити факт того, що ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), виховує та повністю утримує свою малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити факт відсутності участі матері, ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у вихованні та утриманні доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як з особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років за адресою: АДРЕСА_1 , або будь-яким іншим місцем проживання чи перебування батька.

08.04.2024 року ухвалою судді відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження.

15.08.2024 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Пожидаєв В.О. до суду не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав позовну заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, повідомлялась про дату та час судового засідання, причини неявки суд не повідомила, право на подачу відзиву не скористалася.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала при винесенні рішення суду врахувати наданий висновок.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили суд, що матір дитини ОСОБА_2 не бачили з 2022 року, дитина проживає з батьком та має з ним гарні, доброзичливі відносини, дитина завжди охайна та доглянута.

На підставі ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суддя вирішила розглянути справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи вказані обставини та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судом встановлено, що 18.09.2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1435.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1607, свідоцтво серії НОМЕР_3 .

Сторони проживали у належній позивачу ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_2 .

08.12.2016 року донька ОСОБА_7 була зареєстрована за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою про реєстрацію проживання особи наданою Виконавчим комітетом Полтавської міської ради, де вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 08.12.2016 по теперішній час.

З грудня 2022 року ОСОБА_2 почала проживати окремо, фактично шлюбні відносини були припинені, донька залишилася проживати з позивачем, шлюб остаточно зазнав краху, його відновлення неможливе, адже буде суперечити не тільки інтересам сторін, але й інтересам їх доньки, тому єдиним та доцільним способом вирішення даної ситуації є його розірвання.

ОСОБА_8 у 2023 році була зарахована до 1-В класу Ліцею № 17 «Інтелект» Полтавської міської ради де навчається по теперішній час.

Згідно Характеристики ОСОБА_3 , що видана Ліцеєм № 17 «Інтелект» Полтавської міської ради:

«ОСОБА_3 учениця 1 - В класу зарекомендувала себе, як старанна, дисциплінарна, працьовита учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня.

ОСОБА_3 має довільну змішану пам`ять, гарно запам`ятовує учбовий матеріал, виявляє образне мислення, має здібності до вивчення гуманітарних та точних наук, активно працює на уроках математики, любить мистецтво. Дівчина товаришує з іншими учнями.

Учениця має добрий загальний розвиток, скромна, поважає старших, виконує правила поведінки.

Виховується ОСОБА_8 у неповній сім`ї. Вихованням ОСОБА_7 займається батько ОСОБА_1 . Батько належним чином займається вихованням дочки, має на неї позитивний вплив, піклується про її здоров`я, підтримує зв`язок з класним керівником».

У власності ОСОБА_1 є квартира у якій він проживає разом з донькою, а також офіційно працевлаштований у ТОВ "Компанія Серпень" на посаді комерційного директора з посадовим окладом 26500 грн. на місяць, що є цілком достатнім для задоволення потреб родини.

Донька, ОСОБА_3 повністю адаптована до спільного з батьком побуту та навчального закладу, має достатній рівень матеріального забезпечення та духовного розвитку, а також має емоційну прив`язаність до батька та своїх друзів, що загалом відповідає її найкращим інтересам, тому для їх захисту необхідно визначити її місце проживання з батьком та розірвати шлюб з ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полатві ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . затверджено рішенням від 01.08.2024 року за №262 враховуючи, що мати ОСОБА_2 не має змоги на даний час матеріально забезпечувати і виховувати доньку ОСОБА_3 , 2016 р.н., так як проживає окремо на орендованій квартирі та не має коштів, беручи до уваги результат розгляду даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради керуючись ст. 19, 160, 161 СК України, п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 р. №866 зі змінами та доповненнями, орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради вважає за доцільне в інтересах дитини, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - гр. ОСОБА_1 .

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-2445цс16.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, ухваленої 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.11.1991 року (далі - Конвенція), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.11.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.11.1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі М.С. проти України від 11.07.2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 року по справі № 712/11527/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 року по справі № 716/591/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Отже, враховуючи найкращі інтереси дитини, ОСОБА_3 , її сталі соціальні зв`язки за місцем проживанням та емоційну прив`язаність до батька, достатній рівень матеріального забезпечення та духовного розвитку, що підтверджується доданою характеристикою до даної позовної заяви, суд, вважаю за необхідне встановити її місце проживання з батьком.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки сторони шлюбно сімейні відносини не підтримують, дитини проживає з позивачем, перебуває на повному його утриманні, через що позовні вимоги про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини задовольняються.

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 4844,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 206, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини- задовольнити повністю.

Розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якому прохав: розірвати шлюб між мною, ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 18.09.2015 року, актовий запис № 1435.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), виховує та повністю утримує свою малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт відсутності участі матері, ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у вихованні та утриманні доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як з особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років за адресою: АДРЕСА_1 , або будь-яким іншим місцем проживання чи перебування батька.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 4844,80 грн.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради, місце знаходження: м.Полтава, вул.Гайового, 3.

Суддя О.І.Шевська