18.09.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.
розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 18.06.2024 (а.с. 52), просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: не ставити замок на хвіртку, не наносити сміття на належну їй земельну ділянку, не робити підкоп під гаражем, який розташований на вказаній земельній ділянці.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2021 їй на праві власності належить 0,01 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач є її сусідом.
Позивач зазначає, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом зрізання замка на хвіртці, знесення гаража, який розташований на земельній ділянці, внаслідок чого вона, як власник, позбавлена можливості нормально користуватись належною їй земельною ділянкою.
ОСОБА_1 вказує, що зверталась до Житомирського РП ГУНП в Житомирській області з заявою про вчинення ОСОБА_3 перешкод в користуванні власністю, проте її звернення результатів не дали, а тому вимушена звернутись до суду за захистом своїй порушених прав.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою судді від 22.11.2023 року дану позовну заяву було залишено без руху.
12.12.2023 відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
В судовому засіданні 05.03.2024 позивачка пояснювала, що відповідач систематично чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зриває замок на огорожі, встановлює власний, що унеможливлює для неї прохід до земельної ділянки, викидає сміття на належну їй земельну ділянку.
18.06.2024 представник позивача адвокат Петрушина Л.А. направила уточнену позовну заяву (а.с.52).
Ухвалою суду від 25.06.2024, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, уточнену позовну заяву від 18.06.2024 прийнято до провадження (а.с. 68).
В судове засідання 18.09.2024 адвокат Петрушина Л.А. направила заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримала з повному обсязі (а.с. 73).
В судові засідання 30.01.2024, 05.03.2024, 23.04.2024, 25.06.2024 та 18.09.2024 відповідач не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження по справі, копій позовної заяви з додатками та судові повістки за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 22), поштові відправлення повернулись не врученим (а.с. 27-28, 33-34, 40-41, 42-43, 49-50, 71-72).
Будь-яких заяв по суті спору не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивач скористалась своїм правом і подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.10.2021 ОСОБА_1 придбала у власність 300/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.17-19).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2021 право власності на 300/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с.20).
Зі змісту договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 05.10.2021 вбачається, що ОСОБА_1 придбала у власність 300/1000 ідеальних частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2021 право власності на 300/1000 ідеальних частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 9).
Відповідач ОСОБА_2 також є співвласником земельної ділянки в розмірі 40/1000 за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2011 (а.с. 60)
Зі змісту угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою від 18.02.2003 вбачається, що між співвласниками житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 досягнуто згоду щодо користування спільною земельною ділянкою, співвласник ОСОБА_2 угоду не підписав (а.с.53).
Згідно витягу з протоколу засідання Житомирського міського управління земельних ресурсів №3 від 23.07.2003 з розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , дозволено розподіл земельної ділянки по фактичному користуванню згідно ідеальних часток (а.с.54).
20.10.2011 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 дійшли згоди щодо порядку використання та розпорядження земельною ділянкою 0,1484, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , угода посвідчена нотаріально (а.с.55).
26.10.2023 ОСОБА_1 зверталась до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській область про вчинення ОСОБА_2 перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою (а.с.21) 06.11.2023 отримала лист про проведення з ОСОБА_2 профілактичних заходів з метою недопущення здійснення ним протиправних дій в подальшому, відомості про вчинення кримінального правопорушення не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності достатніх даних про наявність в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення (а.с.10).
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ
Звертаючись до суду з позовом, позивач просила усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, зобов`язавши відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: не ставити замок на хвіртку, не наносити сміття на належну їй земельну ділянку, не робити підкоп під гаражем, який розташований на вказаній земельній ділянці.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю . Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: ) визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ) відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Нормами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно п. п. «г, е» ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Зміст добросусідства розкрито в статті 103 ЗК України, згідно якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Зі змісту ч. 1 ст. 103 ЗК України вбачається, що перелік незручностей у користуванні земельною ділянкою, які мають вважатися порушеннями правил добросусідства, не є вичерпним.
Тобто інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.
Згідно з частинами першою - другою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернулися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
В абзаці 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку
власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекориствачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи,
шумове забруднення тощо), розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту стаття 16 ЦК України.
У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з наступного.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що позивач і відповідач є співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 , є сусідами, між якими склались неприязні стосунки. З встановлених судом обставин справи вбачається, що відповідач чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права користування земельною ділянкою, яка належать їй на праві власності, для захисту своїх порушених прав позивачка вимушена була звертатись до правовохоронних органів і хоча кримінальне провадження не було зареєстроване за відсутності достатніх правових підстав, ОСОБА_2 було наголошено на недопустимості вчинення дій, які направлені на порушення прав позивачки, роз`яснено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, які підлягають захисту в іншому порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у позивачки наявні обгрунтовані підстави вважати, що відповідач вчиняє і надалі вчинятиме неправомірні дії, направлені на створення перешкод в користуванні власністю, які не пов`язані з позбавленням володіння нею, відтак права позивачки підлягають судовому захисту, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задоволити.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, направлені на вчинення перешкод в здійсненні ОСОБА_1 правомочностей власника земельної ділянки загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, заборонити вчиняти дії щодо заміни замків, засмічувати земельну ділянку тощо.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька