КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/1612/24 Головуючий у І інстанції - Ярмола О.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту, -

установив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа: Білоцерківський ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , її чоловік, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яку прийняли їхні неповнолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори їх законним представником - нею, ОСОБА_1 .

Однак, постановою нотаріуса від 23 лютого 2023 року було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки на майно померлого ОСОБА_5 накладено арешт в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

При зверненні до органів виконавчої служби, їй стало відомо, що ОСОБА_5 був боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису №218 від 15 січня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М., про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн.

04 лютого 2022 року вказане ВП НОМЕР_2 було закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вона звернулась до відділу ДВС із вимогою про скасування арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_5 , однак отримала відмову.

Також вказує, що зверталась до суду із позовом про визнання виконавчого напису №218 від 15 січня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, однак рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2023 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що обраний нею спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може призвести до захисту або відновлення порушеного права малолітніх дітей, на оформлення спадкових прав після смерті їх батька та не буде підставою для скасування арешту майна у закінченому виконавчому провадженні.

Зазначає, що відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості, відсутні підстави подальшого існування арешту на майно в рамках закінченого виконавчого провадження.

А тому, у зв`язку з неможливістю оформлення спадкових прав неповнолітніх дітей після смерті батька, вона і звернулася до суду з вказаним позовом.

Просила суд, скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_5 , накладений постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В. про арешт майна боржника.

Виключити з Єдиного реєстру обтяжень інформацію про обтяження - арешт нерухомого майна, індексний номер обтяження : 40918049.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Скасовано арешт нерухомого майна ОСОБА_5 накладений постановою державного виконавця Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В. про арешт майна боржника, серія та номер ВП НОМЕР_2 від 03 травня 2018 року, індексний номер обтяження: 40918049, зареєстрований в Єдиному реєстрі обтяжень 03 травня 2018 року 16:20:03 реєстратором : Кичка Т.В., Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області на користь АТ «Ідея Банк».

Виключено з Єдиного реєстру обтяжень інформацію про обтяження - арешт нерухомого майна, індексний номер обтяження : 40918049, зареєстроване 03 травня 2018 року 16:20:03 реєстратором : Кичка Т.В., Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» в дохід держави судові витрати по справі в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що 27 жовтня 2016 року між ним, АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №Z06.232.72524, згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 50400 грн., а позичальник зобов`язувався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору.

09 листопада 2021 позичальник помер, станом на дату смерті у позичальника існувала непогашена заборгованість перед ним за кредитним договором, про що було зазначено у претензії кредитора.

Вказує, що після отримання інформації про смерть позичальника воно надіслало до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області претензію кредитора від 14 лютого 2022 року та повторно 31 січня 2023 року, згідно яких повідомило про необхідність погашення спадкоємцями померлого позичальника наявної заборгованості за кредитним договором.

Згідно відповіді Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області №426/01-16 від 23 лютого 2022 року претензію кредитора було направлено за належністю приватному нотаріусу Миргородського районного нотаріального округу Антоновій Т.В., якою була заведена спадкова справа за №133/2020.

Посилається на п. 6.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року по справі №523/2357/20 якою передбачено, що у разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства, щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку.

У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Зазначає що арешт був накладений державним виконавцем в ході виконавчих дій, з метою забезпечення виконання зобов`язання, однак боржником не здійснено погашення заборгованості, а спадкоємцям необхідно виконати власний обов`язок, щодо погашення наявної заборгованості за кредитним договором в межах вартості успадкованого ними майна.

Просило суд, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 2021 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Інни Юрченко за вих. №395/02-31 від 23 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із накладеним арештом на нерухоме майно, номер запису про обтяження (спеціальний розділ): 25983410.

Згідно відповіді №42152 від 09 червня 2023 року Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вбачається, що у відділі на примусовому виконанні перебували виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості: 1) ВП НОМЕР_3 на користь ГУ ДФС України в сумі 510 грн. з 05 вересня 2019 року по 03 лютого 2022 року, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 2) ВП НОМЕР_4 на користь держави стягнення штрафу у справі про адміністративні правопорушення в сумі 510 грн. з 16 березня 2020 року по 16 листопада 2021 року, повернення ВД стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; 3) ВП НОМЕР_5 на користь ГУ ДПС України в сумі 11803,66 грн. з 03 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 4) ВП НОМЕР_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» в сумі 96382,87 грн. з 13 березня 2018 року по 04 лютого 2022 року, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 5) ВП НОМЕР_6 на користь ГУ ДПС України в сумі 23785,08 грн. з 18 лютого 2020 року по 04 лютого 2022 року, ВП закінчено згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кичкою Т.В. винесено постанову про арешт майна боржника від 03 травня 2018 року, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 106272,15 грн.

04 лютого 2022 року державним виконавцем відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Наталіч Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю боржника, копію вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , накладено арешт, номер запису про обтяження: 25983410 (спеціальний розділ), на підставі постанови про арешт майна боржника від 03 травня 2018 року державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40918049 від 03 травня 2018 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2023 року по справі №357/8507/23 провадження №2/357/2445/23 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , законного представника неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису №218 від 15 січня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М., про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 96382,87 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази того, що у передбачені ст.1281 ЦК України строки відповідач АТ «Ідея Банк» звертався із вимогами до спадкоємців боржника ОСОБА_5 , вчиняв будь-які активні дії, зокрема щодо оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий законним представником спадкоємців, які позбавлені можливості оформити право власності на майно у порядку спадкування, а тому суд дійшов висновку, що права малолітніх дітей - спадкоємців підлягають захисту шляхом зняття арешту з майна боржника-спадкодавця.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України, визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п. 37).

Відповідно до ч. 1, абзацу 1 ч. 2, частин 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109св22).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі №203/3435/21 (провадження №61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтв про народження батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 2021 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори, з метою оформлення спадкових прав після смерті батька дітей ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак отримала відмову у зв`язку з наявністю арешту нерухомого майна, накладеного в інтересах кредитодавця АТ «Ідея Банк».

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , накладено арешт, номер запису про обтяження: 25983410 (спеціальний розділ), на підставі постанови про арешт майна боржника від 03 травня 2018 року державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Т.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40918049 від 03 травня 2018 року.

04 лютого 2022 року державним виконавцем відділу ДВС у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Наталіч Н.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_7, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю боржника, копію вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Варто зазначити, що на момент розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи відсутня інформація про оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, будь-які докази, що у передбачені ст. 1281 ЦК України строки відповідач АТ «Ідея Банк» звертався із вимогами до спадкоємців боржника ОСОБА_5 або вчиняв будь-які інші активні дії - відсутні.

Таким чином, враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а законним представником спадкоємців, які позбавлені можливості оформити право власності у порядку спадкування, що вказує про порушення їх прав та необхідність їх захисту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі №214/2305/20 (провадження №61-19730св21).

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що після того, як банку стало відомо про смерть боржника, то відповідач звернувся до нотаріальної контори із вимогою про необхідність погашення спадкоємцями померлого позичальника наявної заборгованості за кредитним договором, з огляду на те, що правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України, і стягувач не позбавлений права задовольнити свої вимоги у порядку, визначеному вказаними нормами.

Безпідставними, також, є посилання відповідача на п. 6.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року по справі №523/2357/20, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація про оскарження банком постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба