ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

24 вересня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участю секретаря Кавунець А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту належності диплома та трудової книжки, визнання особи такою, що має право на перерахування пенсії, скасування рішення та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплатити недоотриману суму пенсійних нарахувань,-
В лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту належності диплома та трудової книжки, визнання особи такою, що має право на перерахування пенсії, скасування рішення та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплатити недоотриману суму пенсійних нарахувань.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що народився позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в період часу з 01 лютого 1972 року по 28 лютого 1976 року навчався у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР, що підтверджується дипломом з відзнакою серії НОМЕР_1 , де його прізвище помилково вказане як Те ОСОБА_2 . Після закінчення технікуму, позивач влаштувався на роботу до Верхівського сільськогосподарського технікуму на посаду бригадира садово-огородньої бригади, та в його трудовій книжці, знову зроблено помилково запис прізвища Те ОСОБА_3 , на підставі даних взятих з диплому технікуму. Позивач зазначає, що за таких умов період його навчання з 01.09.1972 по 28.02.1976 у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР підлягає до включенню до трудового стажу на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Окрім того, згідно архівної довідки №276 від 27.12.2913 виданої Тростянецьким районним трудовим архівом в книгах обліку трудового стажу немає даних про нарахований трудовий стаж ОСОБА_1 за 1972 рік, але в книгах по нарахуванню заробітної плати є дані про нарахування заробітної плати і відпрацьовані трудодні. В 2016 році позивач вийшов на пенсію по інвалідності, та отримав пенсійне посвідчення. Однак, відповідно до Довідки-розрахунку страхового стажу, позивачеві було включено до страхового стажу за 1972 рік 25 робочих днів, замість 50. Також, до загального страхового стажу не було враховано період його навчання у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР, а саме в період часу з 01.09.1972 по 28.02.1976, тобто 3 роки 6 місяців. Окрім того, не було враховано до загального трудового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності на посаді начальника цеху кормового виробництва у радгоспі (совхоз) «Дружба» у період часу з 12.09.1981 по 15.05.1982, тобто 8 місяців і 3 дні. Зазначене відбулося у зв`язку з тим, що у дипломі та додатку до диплома, а також, у трудовій книжці, прізвище позивача вказане як ОСОБА_4 . Натомість, завдяки довідці №1 від 15.01.2014 ОСОБА_1 було зараховано трудовий стаж старшого робітника саду і огородництва по учгоспу Верхівського сільськогосподарського технікуму МСГ УРСР за період часу з 01.03.1976 по 01.07.1976.
При зверненні позивача до відповідача з питання перерахунку пенсії, Рішенням від 14.11.2022 відділу перерахунків пенсії №3 управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Позивач зазначає, що дане рішення відповідача є незаконним, а не правильне зазначення прізвища в дипломі та трудовій книжці не спростовує факту набуття ним трудового страхового стажу і права на отримання відповідно до нього перерахунку пенсії.
Ухвалою судді від 10 червня 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.
24 червня 2024 року від Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили передати розгляд даного позову в частині позовних вимог про встановлення факту належності диплома та трудової книжки, визнання особи такою, що має право на перерахування пенсії, скасування рішення та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплатити недоотриманої суми пенсійних нарахувань до відповідного адміністративного суду за територіальністю. Також, зазначили, що розглянувши позов ОСОБА_1 , не можуть з ним погодитись та вважають позовні вимоги не обґрунтованими і безпідставними, посилаючись на наступне.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Аналіз наданих ОСОБА_1 до звернення документів показав, що у дипломі та трудовій книжці, у якій є запис про навчання, зазначено прізвище ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним. Враховуючи вищевикладене управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, відповідно до поданої заяви, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Явон А.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та надали пояснення в обґрунтування позву.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника управління з урахуванням поданого ним відзиву.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Явон А.В., покази свідка ОСОБА_1 ,вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правова позиція висловлена у п.2 Узагальненої практики Верховного суду України - від 19.06.2013 року «Про практику про встановлення юридичних фактів» - встановлення факту не повинно пов`язуватися з подальшим вирішенням спору про право.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Таким чином, за правилами окремого провадження може розглядатися встановлення юридичного факту виключно у випадку відсутності спору про право, а оскільки в даному випадку в судовому порядку вирішується спір про право, тобто зазначена справа безпосередньо пов`язана зі спором про визнання за позивачем права на перерахування пенсії у зв`язку з неврахуванням органами пенсійного фонду частини трудового стажу зазначений позов в цій частині вимог повинен розглядатися виключно в порядку позовного провадження, і саме судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.
Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності позивачу диплома та трудової книжки, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Козятинською сільрадою 28.02 1957 Тар ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козинці Тростянецького району Вінницької області (а.с. 11).
Даний факт підтверджено також, копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області 07 грудня 2010 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10).
З 01 вересня 1972 року по 28 лютого 1976 року позивач ОСОБА_7 навчався у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР.
Зазначений факт підтверджується дипломом з відзнакою серії НОМЕР_1 виданим 28 лютого 1976 року та Довідкою №27-09а від 24 січня 2024 року виданою ВСП «Ладижинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету», в якій зазначено, що він був зарахований студентом першого курсу денного відділення з 01.09.1972 року, проте прізвище вказано як Тернавський. Аналогічна помилка є і в дипломі та додатку до диплому (а.с.14-16).
В подальшому, після закінчення 28 лютого 1976 року Верхівського сільськогосподарського технікуму МСГ УРСР, 01 березня 1976 року ОСОБА_1 влаштувався на роботу до Верхівського сільськогосподарського технікуму на посаду бригадира садово-огородньої бригади на підставі Наказу №47 від 01 березня 1976 року, що підтверджується копією трудової книжки, де також, прізвище Та ОСОБА_8 помилково вказане як ОСОБА_9 (а.с.17-18).
Таким чином, наявність наведеної помилки в написанні прізвища заявника, перешкоджає позивачу використати своє право на перерахунок пенсії.
В свою чергу, з досліджених судом доказів, вбачається, що правильним написанням прізвища позивача є « ОСОБА_10 ».
Так, в паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області 07 грудня 2010 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прізвище позивача зазначено, як « ОСОБА_10 ».
Як вбачається з довідки до Акту огляду МСЕК, датована 2016 роком, прізвище позивача містить написання « ОСОБА_10 ».
В той же час, шляхом дослідження та співставлення наданих суду доказів підтверджується факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , його трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_11 , 1957 року народження від 5 квітня 1976 року та диплома з відзнакою серії НОМЕР_1 виданого 28 лютого 1976 року на ім`я ОСОБА_11 .
Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що трудова книжка, що видана на ім`я Те ОСОБА_8 та диплома з відзнакою серії НОМЕР_1 виданого 28 лютого 1976 року на ім`я Те ОСОБА_8 . належить саме « ОСОБА_1 », адже ОСОБА_11 та ОСОБА_1 є однією і тією самою особою.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
Встановлення факту належності трудової книжки та Диплому заявнику необхідно для перерахування пенсії у зв`язку з неврахуванням органами пенсійного фонду частини його трудового стажу.
Зважаючи на все вищевикладене, а також те, що правильним написанням прізвища, позивача є « ОСОБА_10 », у зв`язку з чим, прізвтще наведеної особи в трудовій книжці виданої на ім`я ОСОБА_11 від 5 квітня 1976 року та диплома з відзнакою серії НОМЕР_1 виданого 28 лютого 1976 року на ім`я ОСОБА_11 зазначені з помилкою, яку наразі неможливо виправити в інший спосіб, ніж шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту належності такого документу вказаній особі, то суд приходить до висновку, що заява в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо п.2 прохальної частини позовних вимог, а саме про визнання за позивачем права на перерахування пенсії у зв`язку з неврахуванням органами пенсійного фонду частини трудового стажу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 24 Закону 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Поняття «страховий стаж» запроваджено Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004.
Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
За таких умов, період навчання ОСОБА_1 з 01 вересня 1972 року по 28 лютого 1976 року у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР підлягає до включенню до трудового стажу на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Окрім того, згідно архівної довідки №276 від 27.12.2013 виданої Тростянецьким районним трудовим архівом в книгах обліку трудового стажу немає даних про нарахований трудовий стаж ОСОБА_1 за 1972 рік, але в книгах по нарахуванню заробітної плати є дані про нарахування заробітної плати і відпрацьовані трудодні: червень заробітна плата 35,00, відроблено трудоднів 10; липень заробітна плата 55,20, відроблено трудоднів 18; серпень заробітна плата 120,20, відроблено трудоднів 22. ( а.с.13).
Однак, відповідно до Довідки-розрахунку страхового стажу, ОСОБА_1 було включено до страхового стажу за 1972 рік лише 25 робочих днів, замість 50.
Також, до загального страхового стажу не було враховано період навчання ОСОБА_1 у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР, а саме в період часу з 01.09.1972 року по 28.02.1976 року, тобто З(три) роки б(шість) місяців.
Окрім того, не було врахованого до загального страхового стажу період трудової діяльності позивача на посаді начальника цеху кормового виробництва у радгоспі (совхоз) «Дружба» у період часу з 12.09.1981 року по 15.05.1982 року, тобто 8 (вісім) місяців і 3 (три) дні.
Зазначене відбулося у зв`язку з тим, що у дипломі та додатку до диплома, які посвідчують навчання ОСОБА_1 у Верхівському сільськогосподарському технікумі МСГ УРСР прізвище зазначено як Тернавський, аналогічна помилка зроблена і в трудовій книжці, яка підтверджує його страховий (трудовий) стаж в радгоспі (совхоз) «Дружба».
Але згідно довідки №1 від 15.01.2014 ОСОБА_1 було зараховано трудовий стаж старшого робітника саду і огородництва по учгоспу Верхівського сільськогосподарського технікуму МСГ УРСР за період часу з 01.03.1976 року по 01.07.1976 року, про цю трудову діяльність запис зроблено, також, в трудовій книжці виписаній на ім`я ОСОБА_11 .
09.11.2022 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, яка зареєстрована за вх.№2271 щодо проведення перерахунку пенсії (зміни страхового стажу набутого до 01.01.2004 року).
До заяви було додано належним чином завірені копії диплома серія НОМЕР_1 від 28.02.1976 року та копії трудової книжки від 05.04.1976 року які були виписані на ім`я Те ОСОБА_8 .
Проте, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637).
За приписами підпунктів 4.7, 4.8 пункту 4 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З аналізу викладених норм слідує, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами, проте відповідачем на підтвердження вжиття заходів щодо витребування документів до суду жодних доказів не надано.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на перерахування пенсії у зв`язку з неврахуванням органами пенсійного фонду частини його трудового стажу, а тому наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Щодо позовних вимог про скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплати недоотриманої суми пенсійних нарахувань, то суд дійшов наступних висновків.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року №9. Зокрема, в п. 8 цієї постанови зазначено, що правосуддя здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Ст. 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
Тобто для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, позивач ОСОБА_1 має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є Пенсійний фонд України.
Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023 року в справі № 214/1309/21
Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень, визнання дій неправомірними), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема, щодо відшкодування шкоди, нарахування, виплати грошових сум, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Оскільки, позовні вимоги про скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплати недоотриманої суми пенсійних нарахувань пов`язані з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень, визнання дій неправомірними, то відповідно до ст. 21 КАС України повинні розглядатися адміністративним судом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Так, хоча позивач і обґрунтовував свії позовні вимоги нормами і цивільного (сімейного) права, правильним є віднесення даного спору в цій частині до категорії саме адміністративних, оскільки визначальними за наведених у ньому обставин є процедурно-правовий порядок, а тому є підстави для закриття провадження в цій частині позовних вимог.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , його трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_11 , 1957 року народження від 5 квітня 1976 року та диплома з відзнакою серії НОМЕР_1 виданого 28 лютого 1976 року на ім`я ОСОБА_11 .
Визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на перерахування пенсії у зв`язку з неврахуванням органами пенсійного фонду частини його трудового стажу.
Провадження в частині позовних вимог про скасування рішення та зобов`язання до перерахунку пенсії за відповідний період, зобов`язання виплатити недоотриману суму пенсійних нарахувань закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2024.

Суддя Л.М.Ковалевська