П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Деметрадзе Т.Р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2022 року ТОВ «Кредитсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2020 між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №200605-003. На підставі вказаного кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 20 000 грн на строк до 05.06.2021 року. Також, крім щомісячних процентів, з позичальника стягнуто одноразову комісію за видачу кредиту від початкової суми у розмірі 5,9% (1 180 грн.). У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №200605-003 від 05.06.2020, між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №200605-003-01 від 05.06.2020.

Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування ОСОБА_1 належним чином не виконує і станом на 03.06.2022 заборгованість по кредиту складає 36 719,97 грн, з яких: 11 525,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 18 880,00 грн - прострочена заборгованість за процентами; 1 180,00 грн - строкова заборгованість за процентами; 826,97 грн - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 4 308,00 грн - сума заборгованості за інфляційними втратами.

З врахуванням вищенаведеного, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитсервіс» заборгованість за кредитним договором №200605-003 від 05.06.2020 у розмірі 36 719,97 грн та судові витрати в розмірі 2 481,00 грн судового збору.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» () заборгованість за кредитним договором №200605-003 від 05.06.2020, що складає 16 357,34 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» () судові витрати в розмірі по 1 240,5 грн з кожного.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

ТзОВ «Кредитсервіс» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що сума кредиту була узгоджена із Відповідачем-1 на 20 000,00 грн., від якої відразу було відраховано разовий процент 5,9 % від загального розміру кредиту - тобто від 20 000,00 грн. (відповідно до ч.5 Кредитного договору, Графіку платежів). Графік платежів було прораховано від наданої суми кредиту у 20 000,00 грн. Проте, боржниця порушила умови кредитного договору та не дотримувалась графіку платежів, у зв`язку із чим, сума її заборгованості відрізняється від прорахованої у графіку платежів із урахуванням простроченої суми заборгованості, а саме 36 719,97 грн. замість 34 160,00 грн., відповідно до графіку, із урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Щодо суми 8 475,00 грн. - дана сума оплати була врахована при подачі позову та відображається у розрахункових документах, наданих суду для дослідження.

Відповідно до Розрахунку (арк.31), сплачено на тіло кредиту 8 475,00 грн., залишок заборгованості по тілу кредиту становить 11 525,00 грн. (20 000,00 - 8 475,00).

Тож, суд дійшов хибного висновку та здійснив невірні розрахунки, що призвели до невірно визначеної суми боргу, чим було порушено право позивача на захист свого порушеного права.

Щодо визначення боргу за відсотками.

Відповідно до ч.5 Кредитного договору, Графіку платежів сума щомісячної плати за користування кредитом за 12 місяців періоду кредитування становить 14 160,00 грн. Сума 28 320,00 грн. нарахованих відсотків - це суму за 24 місяці кредитування (20 000,00 х 5,9 % = 1180,00 грн.; 1180,00грн. х 24 міс. = 28 320,00 грн.). Отже, 28 320,00 грн. (нараховані відсотки) - 8 260,00 грн. (враховані сплачені відсотки Відповідачем-1) = 20 060,00 грн. (заявлені Позивачем відсотки до стягнення).

Щодо застосування індексу інфляції та 3 процентів річних за несвоєчасне здійсненні платежів.

Так розрахунок здійснюється за кожний період окремо (всього їх відповідно до розрахунку вказано 17 періодів - кожен тривалістю в один місяць) та сумується загальна кількість розміру інфляційних втрат за весь період в сукупності. Отже, всього розмір інфляційних втрат становить 4 308,00 грн.

Три проценти річних розраховуються за формулою, отже, всього днів : 546, всього нараховано відсотків (грн.) за весь період в сукупності (із 05.12.2020 р. по 03.06.2022 рр.): 826,97 грн.

Отже, суми, зазначені судом у рішенні не відповідають дійсній картині розрахунків та суперечать дійсності.

У судове засідання ТзОВ «Кредитсервіс», ОСОБА_1 та її представник адвокат Ракущинець А.А., а також ОСОБА_2 знову не з`явились у судове засідання, і не подали заяви про поважність своєї неявки та відкладення у зв`язку із цим.

Від представника адвоката Ракущинець А.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи бо перебуває у відрядженні до Західного апеляційного господарського суду в м. Львів. Проте, зазначена обставина на думку колегії суддів щодо надання переваги адвокатом розгляду в тій чи іншій справі не може розцінюватись як поважність неявки у судове засідання.

Справа призначалась до розгляду на 07.12.2023 року і 04.04.2024 року. У судове засідання 07.12.2023 року прибув адвокат Ракущинець А.А., який під розписку був повідомлений про судове засідання на 04.04.2024 року, але ж тоді не повідомляв апеляційний суд про наявність у нього судового засідання у Західному апеляційному господарському суді в м. Львів.

ТзОВ «Кредитсервіс» та його представник адвокат Павленко С.В. повідомлені про дату, час та місце судового засідання через додаток "Viber" на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , щодо документа "Судова повістка про виклик до суду в цивільній справі", та на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_3 , а.с. 167, 168.

ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлена через SMS-повідомлення на її номер мобільного телефону - НОМЕР_4 , а.с. 166.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейского суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Водночас, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки чи повідомлення про таке засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин повторної неявки в судове засідання позивача та його представника, відповідачів і представника відповідача в особі адвоката, колегія суддів встановила, що їм надсилались судові повістки про виклик в судове засідання через додаток "Viber" на номер мобільного телефону, на електронну адресу, та у формі SMS-повідомлень на її особистий номер мобільного телефону, що вказує на їх обізнаність про час та місце судового розгляду, однак такі не з`явились і не повідомили суд про поважність причин неявки в судове засідання та/або відкладення розгляду справи. Така поведінка сторін та її представників суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги, відтак, наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності сторони та її представника не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ТзОВ «Кредитсервіс», ОСОБА_1 та її представника адвоката Ракущинець А.А., а також ОСОБА_2 не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Та ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволенню підлягають тільки вимоги в частині стягнення суми 10 345,00 грн., залишку тіла кредиту; суми 4 720,00 грн. відсотків за користування кредитними коштами в межах строку дії договору; суми 286,00 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання по 23.02.2022 року та суму 1 006,34 грн., індексу інфляційних втрат по 23.02.2022 року.

Апеляційний суд не погоджується частково з відхиленими вимогами в частині стягнення розміру індексу інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що 05.06.2020 між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200605-003, згідно умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Строк дії договору вказано по 05.06.2021 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №200605-003 від 05.06.2020, між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №200605-003-01 від 05.06.2020 року.

Факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №639 від 11.06.2020 року на суму 18 820.00 грн. з урахуванням одноразової комісії за видачу кредиту від початкової суми у розмірі 5,9% (1 180 грн.).

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконує.

Згідно поданого Товариством розрахунку заборгованості, станом на 03.06.2022 року заборгованість ОСОБА_1 по кредиту складає 36 719.97 грн., з яких: 11 525.00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 18 880.00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 1 180.00 грн. - строкова заборгованість за процентами; 826.97 грн. - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 4 308.00 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги є частково слушними в частині доводів індексу інфляційних втрат та трьох відсотків річних за наступних мотивів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, стаття 599 ЦК України.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України).

Зі змісту кредитного договору №200605-003 від 05.06.2020 року слідує, що ТзОВ «Кредитсервіс» перераховано ОСОБА_1 кредитні кошти за вирахуванням разових процентів на банківський рахунок (п.1.2.). ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та здійснити плату за його користування до 05.06.2021 року (п.2.2.). За користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю проценти, зазначені в Графіку платежів /розділ 5/ (п.4.1.). У п.4.2. зазначено, що плата за користування кредитом складає 5,9% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмірі 5,9% від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту в день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника.

Як зазначено в Платіжному дорученню №639 від 11.06.2020 р. ТзОВ «Кредитсервіс» перераховано ОСОБА_1 кредитні кошти на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 18 820,00 гривень.

Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договору №200605-003 від 05.06.2020 року значиться, що на протязі часу з 09.07.2020 р. по 22.01.2021 р. ОСОБА_1 сплатила кредитних коштів на суму 16 735,00 гривень.

З цієї суми як зазначено у розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 погашено тіло кредиту на суму 8 475,00 гривень, а відсотків за користування кредитом на суму 8 260,00 гривень.

У кредитному договорі №200605-003 від 05.06.2020 року зазначено, що Кредитодавець надає Позичальникові кредит у розмірі 20 000,00 гривень, проте, на розрахунковий рахунок Позичальника було перераховано тільки суму 18 820,00 гривень.

За вимогами розділу 5 кредитного договору №200605-003 від 05.06.2020 року, розрахунок кредиту повинен був бути здій синений виходячи із суми 20 000,00 гривень, яка мала бути погашена протягом 12 місяців рівними сумами по 1 666,67 гривень і перший платіж з погашення тіла кредиту слід було здійснити 05.07.2020 року.

Проте, ОСОБА_1 було перераховано кредит у сумі 18 820,00 гривень, тоді як належало перерахувати 20 000,00 гривень.

Зазначене вказує на наявність суперечностей у самому кредитному договорі №200605-003 від 05.06.2020 року між п.1.1. розділу 1 та розділом 5, щодо розміру кредиту отриманого позичальником.

За цієї обставини доцільним є застосування правила тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань [див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21); постанови

Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)].

Оскільки, ОСОБА_1 було перераховано кредит у сумі 18 820,00 гривень з якої нею сплачено суму 8 475,00 гривень, то до сплати як залишок підлягає сума 10 345,00 гривень, тіла кредиту.

Відтак, колегія суддів враховує презумпцію, що позивач є стороною, яка підготувала як проект кредитного договору, так і виклад спірних умов договору. Така презумпція позивачем під час розгляду справи не спростована, а тому тлумачення повинно здійснюватися на користь відповідача. Відповідний підхід щодо застосування норм права є збалансованим, ефективним й таким, що не втратив своєї правової актуальності.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повинна відшкодувати ТзОВ «Кредитсервіс» заборгованість по тілу кредиту у сумі 10 345,00 гривень.

Як зазначено у частинах 1, 2, 3 статті 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Та згідно приписів частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 4.2. Кредитного договору №200605-003 від 05.06.2020 року визначено, що плата за користування кредитом складає 5,9% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмірі 5,9% від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту в день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника. Розділом 5 цього Кредитного договору визначено проценти за рік у сумі 14 160,00 гривень та з яких утримано разовий процент у сумі 1 180,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 повинна була сплатити відсотки за користування кредитними коштами протягом року суму 12 980,00 гривень.

Якщо ж слідувати вимогам позивача, що проценти необхідно нараховувати і на ту одноразову суму процентів (1 180,00 грн.), яку було стягнуто із суми кредиту в день перерахування кредиту, то зазначене буде свідчити про подвійне нарахування процентів, зокрема на стягнуті одноразові проценти, що не передбачено цивільним законодавством.

За цієї обставини, з урахуванням того, що ОСОБА_1 протягом періоду з 09.07.2020 р. по 22.01.2021 р. сплатила відсотків за користування кредитом на суму 8 260,00 гривень, то таку необхідно відійняти від суми 12 980,00 гривень, та отримаємо суму 4 720,00 гривень, які остання повинна сплатити ТзОВ «Кредитсервіс».

У матеріалах справи наявний виконавчий напис від 04.06.2021 року, яким встановлено, що для ОСОБА_1 строк платежу за Кредитного договору №200605-003 від 05.06.2020 року настав, та останньою допущено прострочення платежів, у зв`язку із чим заборгованість становить 17 425,00 гривень, а.с. 34.

Та не дивлячись на це ТзОВ «Кредитсервіс» здійснило нарахування відсотків і за період по 03.06.2022 року, тобто вже після закінчення строку дії такого договору.

Проте, такі дії ТзОВ «Кредитсервіс» суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, яка зробила висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.91).

Тож, висновки суду першої інстанції в частині суми заборгованості по процентам у розмірі 4 720,00 гривень, також є правильними.

Відповідно до приписів частини 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має перед ТзОВ «Кредитсервіс» заборгованість по тілу кредиту у сумі 10 345,00 гривень, а по процентам у розмірі 4 720,00 гривень. Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом не припинено, то у зв`язку із цим ТзОВ «Кредитсервіс» має право на підставі приписів частини 2 статті 625 ЦК України отримати з ОСОБА_1 за невиконання нею грошового зобов`язання сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що станом на 04.06.2021 року нею сплачено ТзОВ «Кредитсервіс» отриманий кредит та відсотки за користування таким кредитом у повному розмірі.

Відтак, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

ТзОВ «Кредитсервіс» просило суд стягнути індекс інфляційних втрат та три проценти річних за період з 05.12.2020 р. по 03.06.2022 р.

Вирішуючи зазначені вимоги, колегія суддів вважає, що такі слід стягнути за наступний період.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX - розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тобто, зазначеними доповненнями визначено, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Оскільки і на зараз в Україні діє період воєнного, надзвичайного стану то на підставі внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX доповнень до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а саме пунктом 18 такого, який у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором звільняє останнього від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відтак, за період з 24.02.2022 року по 03.06.2022 року щодо нарахування індексу інфляційних втрат, та трьох процентів річних ОСОБА_1 звільнена в силу зазначеного Закону від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а нараховані за цей період 3% річних та інфляційні втрати, підлягають списанню кредитодавцем.

Зазначене доводить те, що в силу вимоги Закону нарахування кредитором будь-яких платежів за невиконання позичальником грошового зобов`язання є забороненим на період дії воєнного часу та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Тож, визначаючи розмір індексу інфляційних втрат за період із 05.12.2020 р. по 23.02.2022 р., колегія суддів виходить із такого.

За цей період заборгованість ОСОБА_1 становить по тілу кредиту суму 10 345,00 гривень, а по процентам суму 4 720,00 гривень.

Сукупний індекс інфляції з 05.12.2020 р. по 23.02.2022 р. становить - 114,25%, тому індекс інфляції від суми тіла кредиту становить 1 474,16 (10 345,00х114,25%=11 819,16-10 345,00) гривень, а індекс інфляції від суми нарахованих відсотків становить 672,60 (4 720,00х114,25%=5 392,60-4.720,00) гривень.

Тож, індекс інфляційних втрат від тіла кредиту і нарахованих відсотків становить: 2 143,76 (1 474,16+672,60) гривні. Від зазначеної суми необхідно відняти суму 1 006,34 гривень, які стягнув суд першої інстанції, то достягненню підлягає сума - 1 137,42 гривень, індексу інфляційних втрат.

Визначаючи розмір нарахування трьох відсотків річних за період із 05.12.2020 р. по 23.02.2022 р., колегія суддів виходить із такого.

Період із 05.12.2020 р. по 23.02.2022 р. містить 445 календарних днів.

10 345,00 х 3% (річних) : 365 (днів) х 445 (днів) = 378,37 гривень, три проценти річних за тілом кредиту.

4 720,00 х 3% (річних) : 365 (днів) х 445 (днів) = 172,63 гривень, три проценти річних за нарахованими відсотками.

Тож, три проценти річних від тіла кредиту і нарахованих відсотків становить: 551,00 (378,37+172,63) гривня. Від зазначеної суми необхідно відняти суму 286,00 гривень, які стягнув суд першої інстанції, то достягненню підлягає сума - 265,00 гривень, трьох процентів річних.

Згідно змісту статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У відповідності до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №200605-003 від 05.06.2020 року, тоді же між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за №200605-003-01.

Відтак, за порушення грошового зобов`язання із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитсервіс» підлягає солідарному стягненню заборгованість у розмірі 1 137,42 гривень, індексу інфляційних втрат, та у розмірі 265,00 гривень, трьох процентів річних.

Наведене на думку апеляційного суду є свідченням того, що ТОВ «Кредитсервіс» має право на часткове задоволення заявлених вимог із солідарного відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за порушення грошового зобов`язання у виді стягнення індексу інфляційних втрат, та трьох процентів річних.

Тож, відхиляючи позовні вимоги у частині солідарного стягнення 1 137,42 гривень, індексу інфляційних втрат, та 265,00 гривень, трьох процентів річних, суд першої інстанції безпідставно вважав, що ТОВ «Кредитсервіс» не довело своє право на відшкодування інфляційних втрат і трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання в зазначених розмірах.

Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах справи, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та помилково дійшов висновку щодо відхилення вимог в частині зазначеного розміру заявлених вимог.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах не є порушеним, тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим і доводи апеляційної скарги є підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає частковому скасуванню в частині відхилених вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних з постановленням з таких вимог нового судового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

А звідси, судовий збір за подання апеляційної скарги у справі становить суму у розмірі 3 721,50 гривня, а.с. 130.

Розмір позовних вимог становив загальну суму 36 719,97 гривень з яких суд першої інстанції задовольнив загальну суму 16 357,34 гривень. В апеляційній скарзі позивач просив достягнути суму 20 362,63 гривні. З даної суми апеляційний суд стягнув частково 1 137,42 гривень, індексу інфляційних втрат, та 265,00 гривень, трьох процентів річних, що загалом становить суму 1 402,42 гривні.

Відтак, апеляційний суд стягнув тільки 6,89% (1 402,42х100: 20 362,63) від суми зазначеної в апеляційній скарзі, що становить 256,40 (3 721,50х6,89%) гривень від сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2023 року скасувати частково в частині відхиленого розміру кредитної заборгованості по стягненню трьох відсотків річних та інфляційних втрат з постановленням у справі в цій частині вимог постанову про часткове задоволення таких.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс», , юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36"Д", приміщення 65-з, заборгованість за кредитним договором №200605-003 від 05 червня 2020 року, яка станом на 23.02.2022 року становить суму в розмірі 1 137,42 гривень, індексу інфляційних втрат заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам; та в розмірі 265,00 гривень трьох процентів річних заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам; а також судові витрати у розмірі по 128,20 гривень з кожної, судового збору за подання апеляційної скарги.

У решті розміру позовних вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: