КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" та ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Житлосервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та визнання договору укладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ТОВ "Аркада-Житлосервіс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та визнання договору укладеним.

Просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 12 106,65 грн. та визнати укладеним між сторонами договір № В/9-1 від 02 жовтня 2023 року про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень від 19 вересня 2023 року.

В обґрунтування позову зазначило, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №9, в блоку соціально-побутового обслуговування, розташованого по АДРЕСА_1 з 17.04.2007 року.

У зв`язку із зменшенням об`ємів виробництва та через скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 попросила ТОВ «Аркада-Житлосервіс» повернутися тимчасово до умов Договору 1 від 01 квітня 2008 року і нараховувати оплату за тарифами визначеними Договором 1 від 01 квітня 2008 року і закріпленим за цим договором тарифом. Зазначене прохання було розглянуто керівництвом ТОВ «Аркада-Житлосервіс» та досягнуто з ОСОБА_1 усної домовленості про нарахування їй оплати по тарифу визначеному Договором 1 від 01 квітня 2008 року, тобто по 2,56 грн. (з ПДВ) за 1 (один) квадратний метр.

Зазначену усну домовленість ОСОБА_1 постійно просила продовжити, не дивлячись на те, що зростали ціни на електроенергію та її постачання, на вивіз сміття, збільшувалась мінімальна заробітна плата двірника, тощо, але керівництво ТОВ «Аркада-Житлосервіс» йшло на зустріч відповідачу входило в її положення і здійснювало нарахування згідно умов і тарифу визначених Договором 1 від 01 квітня 2008 року, тобто по 2,56 грн. (з ПДВ) за 1(один) квадратний метр за технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень.

Станом на вересень 2022 року цей тариф став абсолютно збитковий для підприємства, інші власники та співвласники приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , почали висловлювати претензії, чому тариф для особи, яка займає найбільше приміщення у даній будівлі є найнижчим і власник найбільшого приміщення ( ОСОБА_1 ) не виконує умови Договору згідно якого було збільшено тарифи, а виконує умови попереднього Договору на відміну від інших співвласників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано укладеним з 02 жовтня 2023 року між сторонами договір №В/9-1 про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень від 19 вересня 2023 року.

Суд дійшов до висновку, що запропонований позивачем договір є обов`язковим до укладання в силу приписів законодавства, з огляду на характер спірних правовідносин, що склались між сторонами по справі, а саме: враховуючи надані послуги в нежитлове приміщення, що належить на праві власності відповідачу, суд вбачає, що відповідач був обізнаний про наявність надання позивачем послуг та обов`язку укласти договір про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень, ними користується проте жодних дій щодо цього не вчинив. Виконаний судом аналіз наданих матеріалів справи та чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що проект договору №В/9-1 про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень від 19 вересня 2023 року наданий позивачем, відповідає умовам типового договору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що в листі, на який посилається позивач, ставилось питання узгодження розбіжностей за діючим укладеним письмовим договором №В/9 від 01 квітня 2008 року.

Вказує, що з листа відповідача № 4 від 22 вересня 2023 року вбачається, що вона не підтримала пропозицію позивача щодо укладення договору № В/9-1.

Вважає, що позивач не мав права нараховувати відповідачу витрати на виконання робіт з прибирання прибудинкової території.

Вказує, що суд першої інстанції помилково врахував, що позивач відноситься до категорії суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 22 квітня 2024 року ТОВ "Аркада-Житлосервіс" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції не врахував показання свідка ОСОБА_2 , яка зазначила, що відповідачу нараховувались витрати за тарифами після вересня 2022 року за договором від 01 квітня 2010 року, а в рахунках, отриманих ОСОБА_1 , в цей період було посилання на договір від 01 серпня 2008 року.

Вказує про неповне з`ясував обставини судом першої інстанції, які мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

28 серпня 2024 року від ТОВ "Аркада-Житлосервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача ТОВ «Аркада-Житлосервіс» Явон А.В., в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача з наведених в ній підстав та просила її задовольнити. Заперечував щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги позивача, просила відмовити в її задоволенні. Підтримала свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити

Представник відповідача ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги позивача, просив відмовити в її задоволенні. Підтримав апеляційну скаргу відповідача з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, наявні у справі докази, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №9, в блоку соціально-побутового обслуговування, розташованого по АДРЕСА_1 з 17 квітня 2007 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с 30-31, том 31).

На підставі п.3.3 Статуту ТОВ «Аркада-Житлосервіс», позивач має право надавати житлово-комунальні послуги, послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (забезпечення експлуатації жилих та нежилих приміщень, будинків, будівель і споруд комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території), послуги з утримання, експлуатації та обслуговування жилих та нежилих приміщень, будинків, будівель і споруд, комплексів будинків і споруд, інженерних мереж та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, озеленення тощо), надавати інші комунальні, житлово-комунальні послуги, перелік та склад яких визначається центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Між ТОВ «Аркада-Житлосервіс» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № В6/9 від 01 квітня 2008 року про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень (далі Договір 1 від 01 квітня 2008 року) і згідно його умов, зокрема згідно додатку №1 до даного Договору 1 від 01 квітня 2008 року тариф діючий на момент підписання Договору №1 від 01 квітня 2008 року становив 2,56 грн. (з ПДВ) за 1 (один) квадратний метр за технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень (а.с. 131-132, том 1).

Між ТОВ «Аркада-Житлосервіс» та ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням загальноприйнятих по місту Києву тарифів було укладено Договір № В6/9 від 01 квітня 2010 року про участь у витратах на експлуатацію, технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень (Договір №2 від 01 квітня 2010 року як зазначалося вище) згідно додатку №1 до даного Договору 2 від 01 квітня 2010 року тариф діючий на момент підписання Договору 2 від 01 квітня 2010 року уже становив 6,17 грн. (з ПДВ) за 1 (один) квадратний метр за технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень (а.с. 32-33, том №1)

З 01 вересня 2022 року, ОСОБА_1 розпочали здійснювати нарахування уже по тарифу згідно діючого Договору №В/9 від 01 квітня 2010 року по 6,17 грн. (з ПДВ) за 1 (один) квадратний метр за технічне обслуговування і утримання нежитлового будинку та нежилих приміщень (а.с.32-38 том №1).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку у ОСОБА_1 станом на 17 жовтня 2023 року, виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 12 106 грн. 65 коп.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ "Аркада-Житлосервіс" суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, було порушено право позивача на своєчасне отримання платні за надані послуги

Ухвалюючи відповідне рішення на користь позивача, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відповідач по справі є фізичною особою-підприємцем і використовувала приміщення, розташоване за адресою: по АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктивній склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності за умови, що такі спори за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За приписами статті 5 цього ж Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, що включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги уразі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем, утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої цієї ж статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство чітко визначає, що ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У частині першій статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

У статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "ФОП" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

В залежності від правового статусу фізичної особи та ФОП залежить вирішення питання про юрисдикційність спору саме, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Тобто для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №686/19389/17 (провадження №14-42цс19), від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18), від 04 липня 2018 року у справі №904/7183/17 (провадження №12-153гс18), від 03 жовтня 2019 року у справі №920/50/19 (провадження №12-129гс19) підстав для відступу від них не вбачається.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, приміщення, власником якого є ОСОБА_1 , є нежитловим та використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, зважаючи на те, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: по АДРЕСА_1 , використовується відповідачем з метою здійснення господарської діяльності, колегія суддів доходить висновку, що відповідач отримує житлово-комунальної послуги, які надаються позивачем, внаслідок здійснення ним господарської діяльності як суб`єктом господарювання у спірному нежитловому приміщенні.

Аналогічні за змістом висновки вже викладалися у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №904/7183/17 (провадження №12-153гс18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №920/50/19 (провадження №12-129гс19).

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки, суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює ТОВ "Аркада-Житлосервіс" право протягом десяти днів, з дня отримання цієї постанови, звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИD:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Житлосервіс» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана