Провадження № 2/638/5396/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шамраєва М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Виглазової О.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_3 , звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 08 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1757.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка зазначила, що спільне життя з ОСОБА_2 не склалося з причини несумісності характерів через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Примирення між сторонами неможливе.

Позивачка зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтвердується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Позивачка стверджує, що спору про місце проживання дитини сторони не мають і після розірвання шлюбу дитина залишиться з позивачкою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Надав заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1757, що знаходить своє підтвердження оригіналом свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Під час державної реєстрації відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтвердується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України унормовано право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. 5, 8 Конвенції.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, враховуючи визнання відповідачем позову, наявні підстави для його задоволення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1211,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 12,81,247,259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1757 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 211,20 грн. (Одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Є. Шамраєв