Справа № 750/2481/24
Провадження № 2/750/890/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретарПрохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 750/2481/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

21.02.2024 позивач ОСОБА_1 через адвоката Марченко Н.І. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності, виділивши у власність ОСОБА_1 1/6 частину квартири, загальною площею 81,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності, виділивши у власність ОСОБА_2 1/6 частину квартири, загальною площею 81,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 29.09.2022. За час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти було придбано 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спірної квартири.

Ухвалою судді від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.03.2024.

19.03.2024 розгляд справи відкладено на 18.04.2024 у зв`язку з клопотанням представника позивача.

У судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, в яких позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач їх визнала.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 01.03.2008 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 255.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.2022, яке набрало законної сили 01.11.2022, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 6-7, 8-9).

У період перебування у шлюбі, а саме 22.09.2011, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, було придбано 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366505183 від 20.02.2024, власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 12).

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, в тому числі і спірної квартири.

Відповідно до вимог частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи із статті 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком відповідно до вимог ЦПК України. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наведеного слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 01.03.2008 по 01.11.2022, у період якого придбали спірну 1/3 частину квартири. Отже, вищевказане нерухоме майно, яке набуте сторонами під час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між ними існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , поширюється право спільної сумісної власності подружжя.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами першою, другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Частинами першою та другою статті71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на те, що набута сторонами в період шлюбу спірна 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливе розділити її виходячи з правил рівності часток, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Із квитанції від 20.02.2024 № 0283-3526-8501-3911 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн

Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 605,60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь 605,60 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору в розмірі 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок), сплаченого при подачі позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, згідно квитанції від 20.02.2024 № 0283-3526-8501-3911.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя