ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 754/14235/21

провадження № 61-5406 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чулієв Атаджан Абдуназарович, державне підприємство «Сетам»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду

міста Києва від 17 лютого 2023 року в складі судді Грегуля О. В., додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року

в складі судді Грегуля О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в складі колегії суддів: Олійника В. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П.,

та касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року

в складі колегії суддів: Олійника В. І., Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Мегаінвест сервіс», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (далі - приватний виконавець) Чулієва А. А., державного підприємства (далі - ДП) «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів, витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28 листопада 2007 року між ним

та акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті

в розмірі 125 000,00 доларів США, що еквівалентно 631 250,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення договору, для його особистих потреб, а саме для купівлі квартири

АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором

28 листопада 2007 року між банком і ним був укладений договір іпотеки № 71190, за умовами якого він передав в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , що належить йому (іпотекодавцю) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2007 року, укладеного між ним, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В. В., за реєстровим № 3057.

28 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки

№ 161323, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання усіх зобов`язань позичальника в повному обсязі як існуючих

в теперішній час, та і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Позивач указував, що протягом строку дії вказаного кредитного договору він своєчасно та у повному обсязі вносив грошові кошти на погашення заборгованості.

У січні 2012 року йому стало відомо, що 08 грудня 2011 року (з урахуванням відповідної додаткової угоди від 19 грудня 2011 року) між акціонерним товариством (далі - АТ) «Дельта Банк» та AT «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого AT «УкрСиббанк» передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними

та забезпечувальними договорами, в тому числі й щодо нього.

19 грудня 2012 року він та АТ «Дельта Банк» уклали додатковий договір № 2

до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, яким змінили валюту виконання зобов`язання, встановили заборгованість за цим договором у сумі 92 066,32 доларів США, що еквівалентно 464 934,91 грн.

У березні 2020 року йому стало відомо, що 04 лютого 2020 року між АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В. В. та новим кредитором - ТОВ «Мегаінвест сервіс» було укладено договір

про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2144/К, за яким

до ТОВ «Мегаінвест-Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором

№ 00 від 28 листопада 2007 року та договором іпотеки

від 28 листопада 2007 року № 71190, де він є позичальником і, відповідно, іпотекодавцем. Станом на 04 лютого 2020 року поточна заборгованість

за кредитним договором № 0 від 28 листопада 2007 року становила:

54 027,73 грн - тіло кредиту та 663,15 грн - відсотки за кредитом, він не мав простроченої заборгованості та/або нарахованих штрафних санкцій за цим кредитним договором.

Незважаючи на зазначені обставини та не отримавши від товариства вимоги

про усунення порушень і намір звернути стягнення на предмет іпотеки, 14 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест сервіс» звернуло стягнення на предмет іпотеки

в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу спірної квартири ОСОБА_3 . Відчуження указаної квартири здійснено

за 119 935,00 грн, виходячи з ринкової вартості, вказаної у висновку про вартість об?єкта оцінки, виконаного 13 лютого 2020 року суб`єктом оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Стандарт». Разом із цим, в єдиній базі звітів про оцінку відсутня інформація про звіт № ED200213-31, складений на замовлення ТОВ «Мегаінвест сервіс» щодо спірної квартири, а тому такий звіт є недійсним. При цьому однакові прізвища покупця і продавця може свідчити про наявність родинних відносин між ними.

Вважав, що він належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним

та іпотечним договорами, не мав простроченої заборгованості, не отримував

від банка та/або ТОВ «Мегаінвест сервіс» будь-яких вимог, зокрема і письмової вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання, як це передбачено статтею 35 Закону України «Про іпотеку», як наслідок ТОВ «Мегаінвест сервіс» незаконно відчужило спірну квартиру на десятий день після набуття прав вимоги

у ПАТ «Дельта Банк» за кредитним та іпотечним договорами на користь

ОСОБА_3 , яка є недобросовісним набувачем.

У квітні 2020 року він звернувся до Деснянського районного суду міста Києва

з позовом до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року недійсним (справа

№ 754/4514/20). Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру. 13 жовтня 2020 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Бойченко С. В.

на підставі її постанови про арешт майна боржника та ухвали суду від 22 квітня 2020 року про забезпечення позову здійснено реєстрацію зазначеного вище обтяження (арешт нерухомого майна) у Державному реєстрі речових прав

на нерухоме майно.

Разом із цим, за заявкою приватного виконавця Чулієва А. А. 09 червня 2020 року були проведені електронні торги, за результатами яких було складено протокол

№ 484139, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 з ціною продажу

847 980,00 грн.

Вказував, що зазначені електронні торги є незаконними, оскільки ТОВ «Мегаінвест сервіс» не набуло права звернення стягнення на спірну квартиру, права її продажу третій особі ОСОБА_3 . Усі ці незаконні дії відбувалися під час дії ухвали

про забезпечення позову.

Крім цього, зазначав, що реалізація належної йому квартири здійснювалася

у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке було відкрито 27 лютого

2020 року приватним виконавцем Чулієвим А. А. на виконання: 1) виконавчого листа № 205/891/14-ц, 2/205/1896/14, виданого 25 жовтня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_9 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованості за кредитним договором

№ 8/2007/840-К/1753-Н від 14 грудня 2007 року у розмірі 49 923,63 доларів США,

на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2014 року у справі № 205/891/14-ц; 2) виконавчого напису № 1254, вчиненого 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О. А. про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» грошових коштів у розмірі 5 000 000,00 грн, у зв`язку

з невиконанням договору позики від 14 лютого 2020 року № 4.

При цьому у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем Чулієвим А. А. було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме

на сім квартир, які були відчужені за короткий проміжок часу ТОВ «Мегаінвест сервіс» на її користь шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі відповідних договорів, дві з яких придбала на торгах ОСОБА_2

17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. було оформлене та видано свідоцтво про право власності

на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_2 , а також прийнято рішення № 53186454 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2

та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37373523.

Вважав, що з указаних вище підстав електронні торги, проведені 09 червня

2020 року, слід визнати недійсними, як і протокол їх проведення, акт про їх проведення.

Крім того, оскільки спірна квартира вибула з його власності поза його волею, новий власник майна - ОСОБА_2 , діяла недобросовісно, оскільки була обізнана про наявність арешту на майно та спірність права власності ОСОБА_3

на це майно, тим більше, що ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах, тому наявні підстави для витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі статті 387 ЦК України.

Крім цього, позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс й які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 50 071,00 грн, із яких: 14 074,00 грн - судовий збір за подання позовної заяви; 1 000,00 грн - витрати, пов`язані з витребуванням доказів; 35 000,00 грн - витрати на правову допомогу.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсними електронні торги, проведені 09 червня 2020 року ДП «Сетам» з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м (РНОНМ: 000), лот

№ 422461;

- визнати недійсним протокол проведення указаних електронних торгів № 422461;

- визнати недійсним акт про проведення електронних торгів, складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем Чулієвим А. А., реєстраційний номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі - АСВП): НОМЕР_1;

- витребувати у його власність від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

17 лютого 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат

Борусевич С. Й., до закінчення судових дебатів зробив письмову заяву про подання до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року,

з урахуванням ухвали цього самого суду про виправлення описки від 20 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «Сетам» із реалізації квартири

АДРЕСА_1 , площею: 69,60 кв. м, лот № 422461.

Визнано недійсним протокол № 422461 проведення електронних торгів, проведених 09 червня 2020 року державним підприємством «Сетам» із реалізації трикімнатної квартири

АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м, лот № 422461.

Визнано недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чулієва А. А. про проведення електронних торгів, проведених 09 червня 2020 року державним підприємством «Сетам» із реалізації квартири АДРЕСА_1 , площею 69,60 кв. м, складений 07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чулієвим А. А., реєстраційний номер виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень: НОМЕР_1.

Витребувано у власність ОСОБА_1 від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 ,

площею 69,60 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 726,40 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 726,40 грн судового збору.

Стягнуто з ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_1 726,40 грн судового збору.

Стягнуто з приватного виконавця Чулієва А. А. на користь ОСОБА_1

726,40 грн судового збору.

Стягнуто з ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1 726,40 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Мегаінвест сервіс»

не набуло права звернення стягнення на спірну квартиру шляхом позасудового врегулювання шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі, оскільки факт надіслання іпотекодержателем вимоги позивачу про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором, тому не вправі було відчужувати предмет іпотеки на користь ОСОБА_3 , відповідно, остання не набула

у передбаченому законодавством порядку право власності на спірне майно,

а відтак спірна квартира не могла бути реалізована на оспорюваний торгах.

Ураховуючи, що спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_1 не з його волі, на підставі недійсного правочину, укладеного 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест сервіс» та ОСОБА_3 , та в подальшому на підставі торгів, проведених 09 червня 2020 року ДП «Сетам» із порушенням чинного законодавства, а ОСОБА_2 не є добросовісним її набувачем у розумінні положень частини першої статті 388 ЦК України, тому таке нерухоме майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 у власність позивача на підставі

статей 387, 388 ЦК України.

Суд уважав, що у спірних правовідносинах порушено права і законні інтереси позивача, як законного власника майна, тому наявні правові підстави для визнання недійсними проведених 09 червня 2020 року електронних торгів

та складених за їх наслідками документів.

Районний суд застосував положення Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція), ЦК України, врахував прецедентну судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідну судову практику Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду

та Верховного Суду.

Розподіл судових витрат у частині судового збору здійснено районним судом

на підставі статті 141 ЦПК України.

27 лютого 2023 року до суду першої інстанції від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борусевича С. Й., надійшла заява з детальним описом робіт (наданих послуг), в якій він просив стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу в сумі 21 087,75 грн із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Мегаінвест сервіс», приватного виконавця Чулієва А. А.,

ДП «Сетам» по 4 217,55 грн із кожного, надавши до заяви відповідні докази.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 217,55 грн

на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 217,55 грн

на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь ОСОБА_1 4 217,55 грн

на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чулієва А. А.

на користь ОСОБА_1 4 217,55 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1

4 217,55 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 сплатив на виконання умов договору про надання послуг адвоката від 18 грудня 2020 року № 74

та додаткової угоди від 17 грудня 2021 року № 1 до цього договору про надання послуг адвоката про надання правової допомоги у загальному розмірі

21 087,75 грн за надані адвокатом послуги, понесені позивачем витрати

на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими. Врахувавши надані докази, відсутність клопотань про зменшення судових витрат, керуючись положеннями статей 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд першої інстанції стягнув

із відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 217,55 грн із кожного.

11 травня 2023 року представник позивача подав до Київського апеляційного суду заяву про те, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн, докази на підтвердження чого будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, з урахуванням ухвали цього самого суду від 21 лютого 2024 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест сервіс» залишено без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року

та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі недійсного правочину, укладеного 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест сервіс»

та ОСОБА_3 , а в подальшому на підставі торгів, проведених 09 червня

2020 року ДП «Сетам», із порушенням чинного законодавства, а її набувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є добросовісними в розумінні положень

частини першої статті 388 ЦК України, що призвело до порушення законних прав

і інтересів позивача.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували позовні вимоги, не надано

й наявність таких судом не встановлено.

Апеляційний суд застосував ті самі норми матеріального права, що й суд першої інстанції, врахував судову практику Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у даній категорії справ.

Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

у частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

20 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Борусевича С. Й., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з ТОВ «Мегаінвест сервіс» на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

у сумі 20 819,28 грн, надавши до заяви відповідні докази.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року,

з урахуванням ухвали цього самого суду від 09 травня 2024 року про виправлення описки, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Борусевича С. Й. задоволено.

Прийнято додаткову постанову, якою стягнуто з ТОВ «Мегаінвест сервіс»

на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката

у розмірі 20 819,28 грн, що пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Додаткову постанову мотивовано тим, що ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Надавши оцінку доказам, поданим

на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши клопотання ТОВ «Мегаінвест сервіс» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, апеляційний суд указав, що заявлений позивачем розмір є обґрунтованим

і відповідає принципу розумності, тому вважав наявними правові підстави

для стягнення із товариства на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 20 819,28 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року,

з урахуванням ухвали цього самого суду про виправлення описки від 01 квітня 2024 року, задоволено клопотання представника позивача про повернення судового збору. Повернуто ОСОБА_1 10 442,00 грн судового збору, сплаченого по квитанції № 0.0.1 від 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року задоволено заяву представника позивача. Виправлено описку у виконавчому листі Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у справі

№ 754/14235/21 та в графі «(назва і адреса підприємства, установи, організації,

в якій боржник працює)» у найменуванні: товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаїнвест Сервіс» у слові «Мегаїнвест» замість п`ятої літери

«ї» вказати літеру «і».

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх надходження до Верховного Суду

І. У лютому 2024 року ОСОБА_2 вперше подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого

2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 06 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2024 року повернуто касаційну скаргу ОСОБА_2 на підставі Пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (провадження № 61-2327ск24).

12 квітня 2024 року ОСОБА_2 вдруге звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва

від 17 лютого 2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду

міста Києва від 06 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

ОСОБА_1 .

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: судами застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року визнано наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, заявникові надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року задоволено клопотання

ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження. Поновлено заявнику строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року, додаткового рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року. Відкрито касаційне провадження

у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 . Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії оскаржуваних судових рішень.

ІІ. 12 квітня 2024 року ТОВ «Мегаінвест сервіс» звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на додаткову постанову Київського апеляційного суду

від 27 лютого 2024 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати

та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, а саме: апеляційним судом застосовано норми права без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Мегаінвест сервіс», витребувано матеріали

з районного суду. Відмовлено в задоволенні клопотання товариства про зупинення дії додаткової постанови апеляційного суду.

Інші учасники справи судові рішення в касаційному порядку не оскаржили.

У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилкові висновки по суті вирішення спору, невірно застосували

до спірних правовідносин норми ЦК України, й не врахували судову практику Верховного Суду у даній категорії справ.

Вона є добросовісним набувачем спірного майна. На момент придбання нею квартири з електронних торгів в реєстрі не було жодних обтяжень та арештів

на це майно. Вважає, що арешт, накладений судом у межах розгляду справи

№ 754/4514/20, не є підставою для зупинення реалізації (торгів) арештованого майна в межах виконавчого провадження та для визнання торгів недійсними. Судами не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, які б підтверджували, чи відбулося порушення вимог порядку при проведенні електронних торгів, чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи були порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів.

Вказує, що відповідно до частини другої статті 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Також зазначає, що вона не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції. При цьому не повідомляв її і суд першої інстанції, проте на вказані порушення норм процесуального права апеляційним суд уваги не звернув. Зазначене свідчить про порушення її прав на судовий захист, суперечить статті 55 Конституції України та статті 128 ЦПК України.

Касаційна скарга ТОВ «Мегаінвест сервіс»мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви позивача

про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки останнім не було направлено на адресу товариства заяву разом із додатками про ухвалення додаткового рішення. У цій частині посилається на сталу практику Верховного Суду з вирішення указаного процесуального питання.

Апеляційний суд мав оцінити вказану заяву на відповідність вимогам статті 183 ЦПК України й у разі її невідповідності застосувати відповідні процесуальні наслідки.

Крім цього, представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду

до закінчення судових дебатів не заявив про намір подати заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу.

ТОВ «Мегаінвест сервіс» указує, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, які товариство очікує понести в суді касаційної інстанції, становить 20 000,00 грн, докази на підтвердження чого будуть надані протягом п`яти днів

із дня ухвалення судового рішення.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги

У травні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника позивача на касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест сервіс», в якому вказується, що додаткова постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування. Крім того, у відзиві зазначається про те, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції становить 2 500,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу)

та 100,00 грн (витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій

або підготовкою до розгляду), детальний опис робіт (наданих послуг) буде надано додатково.

У червні 2024 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив від представника позивача на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказується, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотримання норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування.

Крім того, відзив на касаційну скаргу містить вказівку про те, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи

у суді касаційної інстанції позивач очікує понести в сумі 3 500,00 грн (витрати

на професійну правничу допомогу) та 300,00 грн (витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду). Докази понесення вказаних витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після отримання постанови Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі: 125 000 доларів США, що еквівалентно

631 250 грн, і який має погашатись щомісячними платежами та бути погашений разом із процентами не пізніше 28 листопада 2028 року. Цільове призначення кредиту особисті потреби, а саме, купівля квартири

АДРЕСА_1 .

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 укладено договір поруки від 28 листопада 2007 року № 161323, відповідно до якого остання зобов`язалася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту

№ 0 від 28 листопада 2007 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири

від 28 листопада 2007 року, ОСОБА_1 купив квартиру

АДРЕСА_1 .

28 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 71190 (нерухомого майна), відповідно до якого ОСОБА_1 передав квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею: 69,60 кв. м в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 19 грудня 2011 року)

між ПАТ «Дельта Банк» і АТ «УкрСиббанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами і відповідно до якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями до позивача перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з додатковим договором № 2 від 19 грудня 2012 року до договору

про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року сторони домовились змінити валюту виконання зобов`язання за договором

з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладання цього додаткового договору № 2 складає

92 066,32 дол. США, з доларів США на гривні за курсом 1 долар США = 5.05 грн

та встановленням цієї заборгованості в розмірі 464 934,91 грн. Сторони домовились викласти договір у новій редакції, відповідно до пункту 1.1 якої кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 464 934,91 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту

до 16 грудня 2033 року включно.

На підставі нотаріально посвідченого договору № 2144/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04 лютого 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест сервіс», до ТОВ «Мегаінвест сервіс» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами.

На підставі укладеного між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і громадянкою російської федерації ОСОБА_3 нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, ТОВ «Мегаінвест сервіс» продало

ОСОБА_3 предмет іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі № 754/4514/20 за позовом ОСОБА_1

до ТОВ «Мегаінвест сервіс», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі № 754/4514/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 02 вересня 2020 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру

АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 09 червня 2020 року

№ 484139 ДП «СЕТАМ» 09 червня 2020 року проведено електронні торги

з реалізації майна: трикімнатної квартири площею: 69,6 кв. м, що розташована

за адресою: АДРЕСА_1

та переможцем визнано ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року

у справі № 754/4514/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест сервіс» і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу

ТОВ «Мегаінвест сервіс» задоволено. Рішення Деснянського районного суду

міста Києва від 01 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року скасовано. Ухвалено у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1

на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» судові витрати у зв`язку з розглядом справи

у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 261,20 грн та касаційної інстанції у розмірі

1 681,60 грн, а всього 2 942,80 грн (провадження № 61-11648св22).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій

статті 389 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду

про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується

з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Мегаінвест сервіс» підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам

та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси

або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення

у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи

за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи,

що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку

з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право

на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У § 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено,

що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України»,

від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду,

і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2,

3 частини першої стаття 43 ЦПК України).

В оцінці доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, Верховний Суд ураховує, що в матеріалах справи взагалі немає відомостей про те,

що ОСОБА_2 у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлена судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи.

Судові повістки, які направлялися на адресу ОСОБА_2 , повернулися

до апеляційного суду «за закінченням терміну зберігання», а тому не може вважатися належним повідомленням учасника справи про дату, час і місце розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі

№ 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) викладено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку,

що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення

«за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження

№ 61-13667сво21) зазначено, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання …є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою

та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне

по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

При цьому на судове засідання, призначене на 07 листопада 2023 року,

ОСОБА_2 взагалі не повідомлялася. Наявність у матеріалах справи копії тексту судової повітки не є підтвердженням виконання апеляційним судом вимог

статті 128 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд

не виконав вимог ЦПК України щодо належного повідомлення ОСОБА_2

про час і місце розгляду справи, причини неявки заявника у судове засідання

не з`ясував, розгляд справи не відклав та розглянув справу без участі неналежно повідомленої ОСОБА_2 , що є порушенням прав заявника на справедливий суд.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції.

Суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону та практику їх застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , стосовно якої немає відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право сторони

на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи

на справедливий судовий розгляд.

Отже, апеляційний суд не дотримався мінімальних гарантій права ОСОБА_2

на доступ до суду, у зв`язку з неповідомленням про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду, заявник була позбавлена можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення у справі тощо.

Такі порушення позбавили ОСОБА_2 можливості реалізувати свої права представляти власні інтереси як учасника справи в суді апеляційної інстанції

в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду, що, в свою чергу, перешкодило стороні належно використати передбачені статтею 43 ЦПК України процесуальні права.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про її неналежне повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді знайшли своє підтвердження.

Крім цього, в апеляційній скарзі ТОВ «Мегаінвест сервіс» посилалося на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, проте аналіз оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить, що суд не надав відповіді на ці аргументи

та не перевірив ці доводи товариства.

Апеляційному суду при новому розгляді справи також слід урахувати,

що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі

№ 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) зазначено, що: «додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина друга, третя статті 244 ГПК України та частина друга, третя статті 270 ЦПК України)…

у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої

статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України),

які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України (частини четвертої 244 ГПК України) про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно

до частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України) чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі

є письмовим). Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута»,

що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року). Одним із прав, які надаються учасникам справи, є право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (пункт 2 частини першої статті 43 ЦПК України, пункт 2 частини першої статті 42 ГПК України)…В ухвалі про призначення заяви

до розгляду в судовому засіданні суд може визначити обов`язок сторін з`явитися

в судове засідання або розглянути заяву без участі представників сторін, надавши їм можливість подати письмові заперечення щодо розміру заявлених

до компенсації витрат на професійну правничу допомогу відповідно

до частини п`ятої статті 126 ГПК України (частини п`ятої статті 137 ЦПК України)

та прийнявши за наслідком розгляду такої заяви відповідне додаткове рішення (постанову) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу».

За таких обставин оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 по суті вирішення спору та доводи касаційної скарги ТОВ «Мегаінвест сервіс» щодо розподілу судових витрат не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування постанови апеляційного суду та направленню справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта

статті 411 ЦПК України).

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та додаткова постанова цього самого суду скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець