Справа № 572/60/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ШЕВНІ І.С.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/60/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , КП САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «ЕКОСЕРВІС», АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір №82 від 01 жовтня 2016 року на надання послуг з водовідведення та приймання стоків у комунальну каналізацію, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та КП Сарненської міської ради «Екосервіс», визнати недійсним договір №403-004 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з централізованого питного водопостачання, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та ПАТ «Укрзалізниця», вирішивши питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що в межах розгляду цивільної справи №572/2704/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача КП Сарненської міської ради «Екосервіс» про усунення перешкод у користуванні мережею водовідведення позивачеві стало відомо про існування договору №82 від 01 жовтня 2026 року на надання послуг з водовідведення та приймання стоків у комунальну каналізацію, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення по АДРЕСА_1 та КП Сарненської міської ради «Екосервіс», а також договору №403-004 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з централізованого питного водопостачання, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та ПАТ «Укрзалізниця».

Позивач зазначає, що він є власником 87/100 частин приміщення по АДРЕСА_1 , яку він набув на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 2014 року. Відповідач ОСОБА_6 є власником іншої частини цього ж приміщення, яка становить 13/100 частки приміщення. Крім цього, власниками приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 13 вересня 2016 року із Сарненською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0766 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Отже, свої вимоги позивач обгрнутовує тим, що він та ОСОБА_6 є співвласниками приміщення, через що право власності має здійснюватись за згодою співвласників такого майна.

Оскільки ОСОБА_6 уклала договори без згоди ОСОБА_1 , останній вважає, що в даному випадку порушені його права як співвласника майна, через що просить визнати недійсним договір №82 від 01 жовтня 2016 року на надання послуг з водовідведення та приймання стоків у комунальну каналізацію, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та КП Сарненської міської ради «Екосервіс», а також визнати недійсним договір №403-004 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з централізованого питного водопостачання, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та ПАТ «Укрзалізниця».

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені ОСОБА_1 вимоги підтримали, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_6 заявлені до довірительки позовні вимоги не визнав повністю, пояснив, що частина приміщення, яке належить відповідачці, є відокремленим, вона уклала договори, пов`язані із обслуговуванням вказаного приміщення. Сторона вважає, що оспорювані позивачем договори жодним чином не порушують права ОСОБА_1 , як власника іншої частини приміщення, через що вважають вимоги безпідставними.

Аналогічну позицію висловила в ході судового провадження представник відповідача АТ «Українська залізниця», додавши, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_6 уклали із відповідачем індивідуальні договори на надання відповідних послуг, причому позивач також укладав власний договір без узгодження із ОСОБА_6 , через що сторона вважає, що права позивача в даному випадку жодним чином не порушені.

Відповідачами надавались відзиви на позов, які долучені судом до матеріалів справи, окрім цього, сторонами надавались додаткові письмові докази, як також судом долучені до матеріалів справи.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі є правовідносинами з приводу володіння нерухомим майном та з приводу утримання такого майна.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Надана позивачем копія договору купівлі-продажу від 22 січня 2014 року доводить, що ОСОБА_1 придбав на підставі вказаного вище договору 87/100 частин приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 311 м2, яку зареєстрував за собою на праві приватної власності, що доводиться копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2014 року.

Відповідно до копії вказаного витягу ОСОБА_1 є власником вказаної вище частини приміщення магазину, яке належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_2 , на якій знаходиться вказане вище приміщення магазину перебуває в оренді сторін по справі, що доводиться копіями договору оренди землі від 13 вересня 2016 року, укладеного між Сарненською міською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , акту прийому-передачі земельної ділянки від 13 вересня 2016 року, акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 10 квітня 2014 року.

Сторони визнали та не заперечують, що 13/100 цього ж приміщення належить ОСОБА_6 .

Позивач в обгрунтування заявлених вимог вказує, що співвласники майна, згідно із ч.1 ст.358 ЦК України, зобов`язані здійснювати право спільної часткової власності за їхньою згодою, а тому, оскільки ним не надавався дозвіл ОСОБА_6 на укладення вказаних у позові договорів, вони суперечать ст.ст.203, 215 ЦК України, а тому є недійсними.

В зв`язку із наведеним позивачем скеровувались відповідні вимоги до КП «Екосервіс» та АТ «Укрзалізниця» з метою вирішення питання припинення надання послуг ОСОБА_6 , що підтверджено копіями письмових звернень позивача та відповідями, наданими вказаними юридичними особами.

Із наданих суду позивачем копій договорів №82 від 01 жовтня 2016 року та №403-004 від 01 вересня 2016 року, укладених ОСОБА_6 , відповідно, із Комунальним підприємством «Екосервіс» та ПАТ «Українська залізниця», вбачається, що предметами цих договорів є забезпечення КП «Екосервіс» приймання стічних вод у комунальну каналізацію від об`єкта абонента приміщення магазину по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , а ПАТ «Українська залізниця» - надавати відповідачеві послуги з питного водопостачання. В свою чергу ОСОБА_6 зобов`язовується оплачувати надані послуги відповідно до умов цих договорів.

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що сторони по справі фактично виділили свої частки, користуються ними окремо.

Крім цього, надані суду представником АТ «Українська залізниця» копії актів взаєморозрахунків із ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 , та актів виконаних робіт - доводять, що сторони по справі мають окремі укладені із цим відповідачем договори з надання послуг з водопостачання.

Частиною 1 статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, відповідач є співвласником нерухомого майна, отримує житлово-комунальні послуги, є учасником правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, через що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язана укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Отже, укладення ОСОБА_6 оспорюваних ОСОБА_1 , договорів з послуг централізованого водопостачання та водовідведення є прямим обов`язком споживача, з метою здійснення нею свого права у користуванні належним їй майном, а тому не потребує згоди співвласника цього ж майна.

Таким чином, судом встановлено, що укладені відповідачами договори не суперечать та відповідають вимогам ст.203 ЦК України, через що не можуть бути визнані судом недійсними.

Крім цього, згідно із ч.1 ст.15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд вважає, що факт укладення ОСОБА_6 , договорів, які є предметом даного спору, жодним чином не порушує законних прав ОСОБА_1 , як співвласника майна, через що не потребує судового захисту.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, ст.ст. 13, 15, 16, 626, 627 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителя АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жительки АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 ), КП САРНЕНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «ЕКОСЕРВІС» (м.Сарни вул.Комунальна (колишня Матросова),2 Рівненської області, ), АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (м.Київ вул.Єжи Гедройця,5 ) про визнання недійсними договорів №82 від 01 жовтня 2016 року на надання послуг з водовідведення та приймання стоків у комунальну каналізацію, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та КП Сарненської міської ради «Екосервіс», №403-004 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з централізованого питного водопостачання, укладеного між ОСОБА_6 , як власником приміщення за адресою : АДРЕСА_1 та ПАТ «Укрзалізниця», розподілу судових витрат відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: