Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Муханова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із батьком, -

у с т а н о в и в :

31.08.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини разом із батьком, у якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком за адресою фактичного проживання батька у зв`язку із фактом самостійного виховання дитини батьком без участі матері.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.07.2007 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року шлюб між подружжям був розірваний. З 03.03.2022 року сторони у справі проживають окремо: позивач проживає в м. Києві, а відповідачка живе в Австрії, куди виїхала у 2022 році. Після розірвання шлюбу дитина проживає з батьком, за виключенням періоду проживання з матір`ю в Австрії після початку збройної агресії, але після повернення до України дитина так само проживає з батьком. Сторони не мають згоди з приводу того де має проживати дитина: мати наполягає аби хлопчик жив із нею в Австрії, а батько бажає аби син жив із ним у м. Києві. Батько повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про свого сина, проводить дуже багато часу з дитиною, самостійно його утримує і виховує, забезпечує всім необхідним, створює для нього всі належні соціально-побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного і розумового розвитку. Проживання з батьком є волею та бажанням самої дитини, хлопчик висловлює повну згоду на проживання саме з батьком. Батько та син мають сильний емоційний контакт та прив`язаність один до одного. Позивач має квартиру в Дніпровському районі м. Києва, в якій проживає разом із сином. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо спільної дитини. Враховуючи відсутність погодження між сторонами місця проживання дитини, бажання батька проводити з дитиною більше часу, спілкуватись із нею, дати їй усе найкраще, сприяти розвитку сина та піклуватись про нього, ураховуючи найвищий інтерес самої дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини разом із ним. Позивач є охайним, доброзичливим, цілеспрямованим, професійним, користується повагою серед колег та партнерів. З 2020 року позивач зареєстрований як ФОП, має стабільний дохід, достатній для утримання дитини і забезпечення всіх її потреб. Поскільки позивач є підприємцем, він має можливість самостійно регулювати графік своєї роботи і приділяти достатньо часу для виховання дитини. У власності позивача наявна квартира, в якій створені всі необхідні умови для проживання, навчання, відпочинку та нормального розвитку дитини. Також батько оплачує навчання сина. Батько може забезпечити дитині всі необхідні умови для життя, відпочинку, виховання і навчання, та проводити з сином стільки часу, скільки необхідно для гармонійного розвитку дитини. Позивач вважає, що саме він може краще забезпечити догляд за сином, тому у найкращих інтересах дитини місце її проживання має бути визначене із батьком.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

14.09.2023 року до суду надійшло клопотання третьої особи про витребування висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

04.10.2023 року до суду надійшла заява відповідачки щодо інформування та надсилання документів для ознайомлення, а також заява про визнання відповідачкою позову та розгляд справи без її участі, у якій відповідачка вказує, що визнає позовні вимоги, просить визначити місце проживання дитини з батьком та розглядати справу без її участі в судових засіданнях через перебування відповідачки за кордоном.

19.10.2023 року до суду надійшло клопотання сторони позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 19.10.2023 року задоволені клопотання третьої особи та представника позивача про витребування письмового висновку органу опіки та піклування, і витребування доказів від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 24.01.2024 року суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачем та продовжив судовий розгляд, оскільки таке визнання суперечить закону та порушує права дитини, адже дитина досягла 14 років і згідно законодавства має право сама визначити місце власного проживання.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що після розлучення між сторонами не було досягнуто згоди про місце проживання дитини. З 2021 року хлопчик проживає з позивачем і короткий період, після початку агресії рф, проживав з матір`ю в Австрії, але провернувся на проживання в Україну з батьком. Позивач вказує, що дитині краще жити саме із ним в Україні, оскільки відповідачка не має стабільного житла в Австрії, не має стабільного доходу та зловживає спиртними напоями. Також позивач зазначає, що не є юристом, але бажає аби факт проживання дитини разом із ним був офіційно зафіксований та формалізований. Відповідне рішення суду необхідне щоб підтвердити статус дитини та той факт, що саме позивач піклується і утримує дитину. Позивач не має юридичної основи проживання сина із ним, хоча повністю забезпечує свого сина.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що від шлюбу сторони мають спільну дитину, яка після розлучення батьків проживає зі своїм батьком. На початку повномасштабної збройної агресії рф хлопчик виїхав до Європи для проживання разом з матір`ю, однак повернувся до України і знов проживає зі своїм батьком. Мати дитина мала бажання аби хлопчик повернувся до неї в Австрію, однак батько бажає аби дитина проживала разом із ним. Мати проживає за кордоном і немає доходів для належного утримання дитини.

Представник третьої особи в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову та пояснив суду, що після отримання службою позовної заяви була зібрана комісія, однак мати дитини на комісію не з`явилась, оскільки проживає в Австрії. Ураховуючи положення ст. 160 СК України та з огляду на те, що хлопчик досяг 14 років і відповідно сам визначає місце свого проживання, надання висновку по суті спору знаходиться поза межами компетенції служби у справах дітей, про що і зазначено у висновку. Представник вказує, що у даній справі відсутній предмет спору, як і сам спір, адже відповідачка не проти проживання дитини з батьком. Крім того, хлопчик досяг 14 років і сам вирішує де йому жити. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей та піклуватись про них, і рішення суду про визначення місця проживання дитини для цього не потрібно, ані служба у справах дітей, ані суд не мають повноважень визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотання відповідачки про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив суду, що має бажання проживати разом зі своїм батьком, оскільки мати його вихованням не займається, не має доходів та зловживає спиртними напоями. Після розлучення батьків хлопчик лишився проживати із батьком, а мати жила окремо, яку дитина час від часу відвідувала. Дитина зазначила, що з початку агресії рф він виїхав разом із матір`ю за кордон та жив із нею, але у вересні 2022 року повернувся на проживання до батька в Україну. На питання та роз`яснення суду Нікіта зазначив, що розуміє власне право після досягнення 14 років самостійно обирати місце свого проживання, однак бажає жити саме із батьком і не має наміру змінювати таку свою думку.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2007 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 16).

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 17).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року у справі №755/2225/21 шлюб між сторонами у справі розірваний (а.с. 19-22).

Позивач (з14.12.2017 року) та дитина (з 01.11.2017 року) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з 16.10.2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25).

На підтвердження наявності у позивача стабільного доходу до позовної заяви долучені копії податкових декларацій (а.с. 26-43).

Вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 44).

Позивач здійснює оплату за навчання свого сина ОСОБА_5 у ТОВ «Центр освіти Оптіма», що підтверджується копіями банківських квитанцій (а.с. 45-51).

За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідачка: виїхала з території України 04.03.2022 року; повернулась в Україну 25.05.2022 року; виїхала з території України 29.05.2022 року; повернулась в Україну 06.01.2023 року; виїхала з території України 07.01.2023 року; повернулась в Україну 29.06.2023 року; виїхала з території України 10.07.2023 року (а.с. 108).

Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві від 27.10.2023 року, в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідачки, за період з І кварталу 2023 року по ІІ квартал 2023 року (з 01.01.2023 по 30.06.2023) відсутні (а.с. 110-111).

За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 30.10.2023 року (протокол засідання Комісії від 24.10.2023 №14): «Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в травні 2021 року. Батько дитини, ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Батько займається вихованням та утриманням дитини. Мати дитини, ОСОБА_3 , на даний час перебуває поза межами України, проживає на території Австрії. Відповідно до вимог п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 року №866, питання щодо визначення місця проживання дитини вирішується за місцем проживання (перебування дитини). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначенням місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання. Приймаючи до уваги зазначене, керуючись ст. 161 СК України, оскільки на даний час ОСОБА_6 , 2008 року, є неповнолітнім, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, «Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою». Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає, що розгляд питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться поза компетенцією органу опіки та піклування та суду» (а.с. 113-115).

Ураховуючи дату народження неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), вбачається, що хлопчик досяг 14-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом ст. 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Встановлені обставини справи вказують на те, що між сторонами не існує спору, дитина з після розірвання шлюбі між батьками залишилась проживати із батьком й після досягнення чотирнадцяти років залишилася проживати з ним за власною волею без примусу. Нормами ст.ст. 141, 160, 161 СК України не передбачено прав позивача визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Тобто у позивача відсутнє право визначати місце проживання такої дитини, відповідно він не має порушеного права. Більше того між сторонами немає спору, щодо визначення місця проживання дитини, адже відповідачка не має заперечень щодо проживання сина із батьком.

Установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Слід зазначити, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Крім того, визнання позову суперечить вимогам закону, зокрема, приписам статті 29 ЦК України, статей 160, 161 СК України, згідно з якими питання визначення місця проживання з одним із батьків може вирішуватись щодо дитини, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітньої дитини), та відповідати інтересам неповнолітнього, який сам має визначати своє місце проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2023 року у справі №592/7624/22.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 19, 141, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із батьком - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 25.01.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, вул. Харківське шосе, 4а, ).

Суддя -