ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20925/23

Провадження № 22-ц/4820/113/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2023 року (суддя Чевилюк З. А.) про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

09 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у сумі 600000 доларів США.

21 серпня 2023 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на частку відповідача в статутному капіталі ТОВ «Хмельницьктранс», яка складає 1% вартістю 10260,74 грн, та ПП «Автотитул», яка складає 100% вартістю 100 грн. В обґрунтування заяви зазначав, що між ними існує майновий спір. Забезпечення позову є гарантією виконання можливого рішення про задоволення позову, а невжиття заходів унеможливить ефективний захист його прав та інтересів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2023 року заяву задоволено. Накладено арешт на частку ОСОБА_1 у статному капіталі ТОВ «Хмельницьктранс», яка складає 1% вартістю 10260,74 грн, і ПП «Автотитул» вартістю 100 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить скасувати заходи забезпечення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги те, що відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Про відсутність загрози невиконання рішення суду свідчить наявність у нього постійного місця роботи і проживання, ведення підприємницької діяльності і отримання доходів від неї, наявність сім`ї, відсутність виконавчих проваджень і боргів, неможливість перетину державного кордону України. Вжиті заходи забезпечення позову не узгоджуються з предметом і підставами позову, оскільки заявлені позовні вимоги не пов`язані із стягненням частки у статутному капіталі ТОВ «Хмельницьктранс» і ПП «Автотитул». Суд не врахував те, що накладення арешту перешкоджає здійсненню господарської діяльності юридичних осіб (залучення інвестицій), а також порушує його право, як учасника ТОВ, на вихід з товариства. Крім того, заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, так як загальна вартість частки складає 10360,74 грн, ціна позову - 600000 доларів США.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При задоволенні заяви про забезпечення позову за заявою позивача суд виходив з наявності майнового спору між сторонами і можливості застосування заходу забезпечення позову, який не перешкоджатиме здійсненню господарської діяльності юридичних осіб.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

На підставі частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом, зокрема у випадку існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наявності реальної ймовірності його відчуження.

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у сумі 600000 доларів США.

Між сторонами існує майновий спір. ОСОБА_1 є засновником ПП «Автотитул», частка 100% та учасником ТОВ «Хмельницьктранс», частка 1%. Арешт накладено на частку відповідача у статутному капіталі юридичних осіб.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснив, що іншого майна, на яке б міг бути накладений арешт з метою забезпечення позову, в ОСОБА_1 немає.

Отже, установивши, що між сторонами існує майновий спір, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та балансу інтересів обох сторін, вважає накладений судом арешт на частку у статутному капіталі юридичних осіб співмірним з вимогами.

Доводи апеляційної скарги про неспівмірність заходу забезпечення позову із заявленими вимогами за встановлених обставин є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що накладення арешту не перешкоджає господарській діяльності юридичних осіб, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких сприятиме поновленню прав позивача у випадку задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність в ОСОБА_1 постійного місця роботи і проживання, ведення ним підприємницької діяльності та отримання доходів від неї, як на обставини, що свідчать про відсутність ризиків невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, не заслуговує на увагу, оскільки вони не гарантують виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають і його висновок не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта