Провадження № 2/379/39/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Загоруйко Г.А. звернувся до суду з даним позовом (а.с. 1-3 т. 1), у якому прохав змінити розмір аліментів, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року у цивільній справі № 357/1598/22, а саме стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї шостої частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

В обґрунтування зазначав, що 01 червня 2017 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 01.06.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

11.05.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №357/332/22 вищевказаний шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

04.07.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/1598/22 з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , 2017 р.н., в розмірі однієї четвертої частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття (виконавчий документ від 23.08.2022 р. перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС у ВП № 69640171).

15.11.2022 року позивач уклала новий шлюб та, відповідно, змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ).

29.03.2023 року у позивачки від другого шлюбу народилась ОСОБА_4 (свідоцтво народження серії НОМЕР_4 ).

У відповідності до довідки за № 75, виданої ФГ «Чудова марка» від 30.06.2023 року, позивачка дійсно працює у даному фермерському господарстві та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного на період з 09.06.2023 р. по 29.03.2026 р.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року в цивільній справі № 357/5585/22 визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відповідачем за місцем його проживання; стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень та судовий збір в розмірі 992,40 гривень (виконавчий документ від 06.06.2023 р. перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС у ВП № 71952406).

Ще 02.01.2022 року відповідач самовільно, без погодження з позивачем, змінив місце проживання дитини, чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною, переховує від неї сина, не дозволяє їй бачитися із дитиною і розмовляти та відмовляється від будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Позивач любить свого сина, прагне його нормального розвитку, як фізичного і психологічного, в межах своїх можливостей, має змогу забезпечити його необхідним.

Відповідач свідомо не допускає позивача до спілкування із сином, всупереч рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.04.2023 № 343, у відповідності до якого попереджено відповідача, що він не має перешкоджати позивачу у спілкуванні з сином ОСОБА_3 ; встановлено порядок участі позивача у вихованні та особистому спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Беручи до уваги зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладені обставини у справі та норми матеріального права, позивач вважає, що його матеріальне становище змінилося внаслідок народження ІНФОРМАЦІЯ_3 в її другому шлюбі доньки Емілії, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім"ї, що підтверджує наявність підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року у цивільній справі № 357/1598/22, а саме з однієї четвертої частки на одну шосту частку від усіх доходів (заробітку) позивача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права позивача.

У поданому відзиві (а.с. 72-79 т. 1) представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рябчук В.М. заперечувала проти позову та прохала відмовити у його задоволені. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач самовільно змінив місце проживання дитини, чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, переховує від неї сина, не дозволяє їй бачитися з дитиною і розмовляти та відмовляється від будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Наведені у позовній заяві аргументи є безпідставними, не доведеними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Як встановлено в рішеннях Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року у справі № 357/5585/22 та від 04 липня 2022 року у справі №357/1598/22, та не спростовано сторонами, дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьком починаючи з січня 2022 року. Так, в судовому засіданні у справі № 357/5585/22 було встановлено, що дитина з січня 2022 року по день винесення судом рішення проживає разом із батьком, оскільки у сторін по справі сімейне життя не склалося. ОСОБА_1 залишила дитину з батьком та пішла від ОСОБА_2 до своїх батьків, зазначене не було спростовано.

В рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року у справі №357/5585/22 встановлено, що матір дитини спілкується з сином, відповідач не забороняє, навпаки, як встановлено в судовому засіданні, є ініціатором таких зустрічей, а посилання позивача, що батько перешкоджає спілкуванню, спростовано матеріалами справи, показами свідків, навіть свідченнями самого позивача.

Посилання позивача на те, що відповідач відмовляється від будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, не відповідає дійсності. Навпаки, мати не пропонує надати жодної матеріальної підтримки для лікування і розвитку свого сина. Крім того, позивач має велику заборгованість із сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Як встановлено в тому ж рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року у справі №357/5585/22, для лікування зору свого сина, батько звернувся за допомогою до лікаря окуліста та за його рекомендацією забезпечив проведення амбулаторного лікування сина.

Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що змінився її сімейний стан та збільшилися витрати на утримання новоствореної сім`ї, а також тим, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у зв`язку із чим фактично не має повної можливості виконувати рішення про стягнення аліментів і рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

При цьому, позивачем не доведено погіршення її матеріального становища, адже перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та створення нової сім`ї само по собі не може свідчити про погіршення матеріального становища. На момент винесення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у справі №357/1598/22 про стягнення аліментів позивач не перебувала в шлюбі. 15.11.2022 року позивач уклала новий шлюб. Оскільки відповідно до ч.4 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, то матеріальне становище позивача має покращитися після укладення нового шлюбу.

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таку правову позицію сформував Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19.

У постанові від 28.05.2021 року, справа №715/2073/20 Верховний Суд вказав, що розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-й (провадження № 61- 9460св20).

При цьому, навіть за умови доведеності факту погіршення матеріального становища, Верховний Суд у постанові від 20.12.2021 у справі №681/15/21 (провадження №61- 15542св21) вказав, що погіршення матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються в частці від його доходу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якого вираховується розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться.

Зазначає, що співмешканець позивача на час подій 09.05.2022 року, ОСОБА_6 , за намовлянням позивача, вчинив щодо відповідача злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. За фактом вчинення ОСОБА_6 зазначеного злочину Таращанським районним судом винесено вирок 01 травня 2023 року у справі 379/574/23, провадження № 1- кп/379/55/23. Під час зазначених подій ОСОБА_6 також самочинно, без згоди відповідача, із застосуванням фізичної сили, способом викрадення, здійснив спробу змінити місце перебування малолітнього ОСОБА_5 .

Зазначені обставини нанесли шкоду здоров`ю відповідача та його малолітнього сина ОСОБА_5 .

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок перенесеної 09.05.2022 року від дій ОСОБА_6 закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку через отримані тілесні ушкодження 01.05.2023 року, відповідач звернувся до лікаря невропатолога відділення Комунального некомерційного підприємства БМР «Білоцерківська міська лікарня №1». За встановленим діагнозом: наслідки внутрічерепної травми від 09.05.2022 року, струсу головного мозку, призначено: уникати психоемоційного навантаження, дотримуватися режиму праці та відпочинку, здійснювати контроль артеріального тиску, спостерігатися у лікаря невролога 1 раз на місяць з продовженням лікування, а також призначено медикаментозне лікування.

Наступне звернення через погіршення стану здоров`я відбулося 11.09.2023 року. Лікар невропатолог відділення Комунального некомерційного підприємства БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» за встановленим діагнозом: наслідки внутрічерепної травми від 09.05.2022 року, струсу головного мозку, призначив: уникати психоемоційного навантаження, дотримуватися режиму праці та відпочинку, спостерігатися у лікаря невролога та сімейного лікаря, а також призначив медикаментозне лікування.

З часу нанесення травми і по сьогоднішній день у відповідача відбувається погіршення здоров`я, сильні головні болі, головокружіння, загальна слабкість, пригнічений настрій, безсоння, шум у вухах. Через такий стан погіршилися здібності відповідача до виконання важкої фізичної праці. У зв`язку з наведеним, та за рекомендаціями лікаря щодо уникнення фізичного навантаження, відповідачу доводиться здійснювати витрати на лікування, а також шукати легшу нижчеоплачувану роботу. Дані обставини суттєво погіршують матеріальний стан відповідача.

Крім того, зазначені події 09.05.2022 року вплинули на психологічний стан дитини, що змусило відповідача звертатися за допомогою до дитячого психіатра до Спеціалізованого медичного центру «НевроМед», що підтверджується консультативним висновком від 02.06.2022 року, та проводити лікування легкого депресивного епізоду у дитини. ОСОБА_5 , перебуває на обліку в окуліста з діагнозом: міомічний остигматизм, потребує постійного носіння окулярів, лікування та терапії, дитина лікується в супроводі батька. Згідно виписки із медичної карти хворого 129, в період з 06.01.2022 по 10.01.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на лікуванні у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, ацетонорія, в умовах стаціонарного лікування по догляду за дитиною у вказаний період перебував батько дитини. Після лікування дитина потребує дієтичного харчування, вітамінотерапії та вживання пробіотиків. Крім того, дитина періодично отримує допомогу фахівців - вчителя-логопеда та практичного психолога (що підтверджується в тому ж рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року у справі №357/5585/22).

Таким чином, у відповідача збільшилися витрати, які він несе на підтримання власного здоров`я, по оплаті на розвиток та підтримання здоров`я сина, а отже погіршився його майновий стан.

Розмір аліментів, встановлений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року у справі №357/1598/22, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження значного погіршення її матеріального становища, враховуючи погіршення майнового стану відповідача, потреб у постійних витратах на розвиток та підтримання здоров`я сина, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та суперечитиме його інтересам.

У поданих через канцелярію суду 22.01.2024 року та 25.01.2024 року додаткових письмових поясненнях (а.с. 182-184 т. 1) та (а.с.195-198 т. 1) представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Загоруйко Г.А. пояснив, що ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено. Це може бути у тих випадках, коли погіршилося матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; вчиняється перешкода у спілкуванні матері з дитиною (ч. 1 ст. 182 СК України).

Так, у позивача змінився його сімейний стан (ще народилася у 2023 році в іншому шлюбі донька ОСОБА_7 ) та збільшилися витрати на утримання новоствореної сім`ї, також позивач наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, у зв`язку із чим фактично не має повної можливості виконувати, як судове рішення про стягнення аліментів у ВП № 69640171, так і судове рішення про стягнення витрат відповідача на правову допомогу у ВП № 71952406.

Враховуючи інтереси обох дітей позивача (сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_7 , які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, позивач вважає, що матеріальне становище позивача змінилося внаслідок народження ІНФОРМАЦІЯ_3 в її другому шлюбі доньки ОСОБА_7 , що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї, та наразі наявні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача, а саме з однієї четвертої частки на одну шосту частку всіх видів доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Звернув увагу суду, що позивач добровільно не залишала свого сина, а відповідач створив умови для неможливості спільного проживання матері та дитини (постійними сварками, морально вчиняв насилля у сім`ї відносно позивача, вигнав з місця спільного проживання та з погрозами відібрав дитину, перешкоджає спілкуванню матері із дитиною).

Позивач дійсно, після подання позову від 04.07.2023р. до суду у даній справі, а саме 02.10.2023 р. бачилась із сином ОСОБА_3 у його день народження, але завдяки тому, що не попереджала відповідача про свій візит, і це дійсно для неї був значущий день та взаємно приємне спілкування матері та сина.

На переконання позивача, усі описані у відзиві вигадані історії зі сторони відповідача, так би мовити негативних дій позивача чи її нинішнього чоловіка (тілесні ушкодження, спричинені за наслідком вчинення погроз ОСОБА_1 та зухвалого, неналежного відношення до неї ОСОБА_2 , погіршення його стану здоров`я,- посилання на постійні хвороби, сина ОСОБА_3 , із додаванням доказів датованими 2022 р. - у той період, коли відповідач позивався до суду про стягнення аліментів та встановлював місце проживання дитини), не мають нічого спільного з реальністю та дійсними обставинам за неіснуючим вироком суду чи іншим судовим рішенням, або іншими процесуальними документами та не відносяться до предмету позову у даній справі про зменшення аліментів.

Так, у позивача, у зв`язку із зміною її сімейного стану (народилась донька ОСОБА_7 у 2023 році) збільшилися витрати на утримання вже не тільки однієї дитини, а двох дітей, однак, дохід при цьому не змінився - отримує соціальні виплати від Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, що підтверджується доданими Довідками за формою ОК-5 та ОК-7 про індивідуальні відомості застрахованої особи від 06.11.2023 р.

Відзив на позовну заяву від 22.11.2023р. та клопотання про відшкодування витрат за підписом адвоката Рябчук В.М. від 11.01.2024 р. суперечать по змісту витрат на правничу допомогу.

Так Детальний опис робіт на суму 10000 грн., що є додатком до Акту прийому передачі від 11.01.2024 р. містить посилання на: 3000 грн. - вивчення документів та консультація, 6000 грн - збір доказів та подання відзиву, який повторюється слово в слово в інших цивільних справах (№357/10789/23 щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, №357/3445/23 щодо розподілу майна набутого підчас шлюбу, №357/5585/22 щодо визначення місця проживання дитини з батьком, № 357/1598/22 щодо стягнення аліментів, №357/332/22 щодо розірвання шлюбу) є завищеним по кількості витраченим годин, розцінкам та ці докази датовані січнем та квітнем 2022 р., постійно раніше подавались у вищевказаних інших цивільних справах, не відносяться до предмету позову у даній справі; це витрати у нескладній цивільній справі, а про зменшення розміру аліментів з однієї четвертої частини на одну шосту частину; не відповідають засадам співрозмірності та складності.

Долучений Ордер серії АІ № 1495964 від 16.11.2023 р. не може бути належним документом, підтверджуючим повноваження представника адвокат Рябчук В.М., оскільки не містить встановленої єдиної, обов`язкової для всіх адвокатів, форми ордера (не вказано органу, що видав адвокатське посвідчення, містить не повне найменування суду, на розгляді якого перебуває дана цивільна справа), у відповідності до спеціальних норм права, що регулюють правильність заповнення такого документу. Тому, документи, подані без належних повноважень не можуть бути належним та допустимим доказом.

Враховуючи вищевикладене, наявні зміни у витратах позивачки у зв`язку із народженням другої дитини, без зміни її доходів, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення, за яким змінити розмір аліментів, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року у цивільній справі № 357/1598/22, а саме стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї шостої частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, представник позивачки адвокат Загоруйко Г.А. просив розгляд справи проводити у її відсутність.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Загоруйко Г.А. в режимі відеоконференції у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позові та письмових додаткових поясненнях, та дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях. Крім того, зазначив, що у позивачки спільний сімейний бюджет з новим чоловіком. Не відомо, ким працює і скільки він заробляє.

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рябчук В.М. у судовому засіданні позов не визнала повністю, прохала відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Крім цього, зазначила, що позивач свій позов обґрунтовує тим, що змінився її сімейний стан та збільшилися витрати на утримання новоствореної сім`ї, а також тим, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у зв`язку із чим фактично не має повної можливості виконувати рішення про стягнення аліментів і рішення про стягнення витрат на правову допомогу. Вважає, що додані до пояснення представника позивача довідки за формою ОК-5 та ОК-7 про індивідуальні відомості застрахованої особи від 06.11.2023 р. позивача, доводять лише те, що доходи позивача практично не зменшилися, що свідчить про відсутність погіршення її матеріального становища, адже перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічиого віку та створення нової сім`ї само по собі не може свідчити про погіршення матеріального становища.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я відповідача внаслідок перенесеної 09.05.2022 року від дій ОСОБА_6 закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку через отримані тілесні ушкодження, а також зверненням з дитиною за допомогою до дитячого психіатра Спеціалізованого медичного центру «НевроМед», перебуванням дитини на обліку в окуліста та її лікуванням в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2», у відповідача збільшилися витрати, які він несе на підтримання власного здоров`я, по оплаті на розвиток та підтримання здоров`я сина, а отже погіршився його майновий стан.

На їх з відповідачем думку, майновий стан позивача не погіршився, жодних належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача до суду не надано, навпаки, обставини справи вказують на те, що майновий стан сім`ї позивача має покращитися. Натомість, витрати відповідача, які він несе на підтримання власного здоров`я та на розвиток та підтримання здоров`я сина зросли, а майновий стан, відповідно, погіршився.

З приводу пояснень представника позивача, що розмір понесених втрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявлено у клопотанні про відшкодування витрат від 11.01.2024 р., є завищеними по кількості витрачених годин та розцінкам, зазначила, що враховуючи орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, наданий представником позивача, можна зробити висновок, що на аналогічну роботу представник позивача витратив більшу кількість часу, аніж представник відповідача, про що заявлено у клопотанні від 11.01.2024 р., а також вартість робіт є значно вищою.

Твердження представника позивача про те, що подані докази датовані січнем та квітнем 2022 р. постійно раніше подавались у вищевказаних інших цивільних справах, а відзив повторюється слово в слово в інших цивільних справах, вважає абсолютно надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Вказала, що у половині зазначених справ не брав участі адвокат Загоруйко Г.А., а в одній із справ - і адвокат Рябчук В.М.

Зазначила, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19 виснувала наступне: «якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме, буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.».

У постанові Великої Палати від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Щодо тверджень представника позивачки, що долучений Ордер АІ № 1495964 від 16.11.2023 р. не може бути належним документом, підтверджуючим повноваження представника адвоката Рябчук В.М., пояснила що ордер, згенерований через «Особистий кабінет адвоката» ОСОБА_8 на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, автоматично має встановлену єдину, обов`язкову для всіх адвокатів, форму ордера. РАУ вільно підходить до заповнення розділу ордера «назва органу, у якому надається правова допомога», уникаючи зайвого формалізму у даному питанні.

Графа ордеру «назва органу, що видав посвідчення», на яку вказує представник позивача, як на не заповнену, має заповнюватися автоматично, оскільки і свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, і посвідчення адвоката України, відповідно до Закону, видаються в один і той же день, і тією ж радою адвокатів регіону. При їх автоматичному не заповненні адвокат вправі, а не зобов`язаний заповнити цю графу вручну.

Спроби представника позивача використати абсолютно формальні, не обов`язкові і не суттєві підстави для позбавлення відповідача доступу до правосуддя, вважає проявом надмірного формалізму.

Вважає, що представник позивача заявив про співмірність витрат на професійну правничу допомогу, проте не надав чітких обґрунтувань та доводів своєї позиції, а також не заявляв про їх зменшення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів мас бути необхідним та достатнім для забезпечений гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що становить 1281,50 грн).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (що становить 2563 грн).

При цьому, за вимогами позовної заяви позивач, зважаючи на її дохід, пропонує визначити їй розмір аліментів на утримання малолітнього сина в обсязі мінімального гарантованого державою розміру (6700 х 1/6=1116,66 грн).

Зауважила, що належний, визначений судом розмір аліментів в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідає вимогам ч. 5 ст. 183 СК України, все одно становить менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину (6700 х 1/4 = 1675 грн).

Вважає, що розмір аліментів, встановлений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року у справі №357/1598/22, відповідає вимогам сімейного законодавства, а задоволення позовних вимог позивача грубо порушуватиме вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, яка встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійною розвитку дитини.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 01 червня 2017 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2022 року було розірвано (а.с. 5 і зворот т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4 т. 1).

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2022 року (справа № 357/1598/22) з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , 2017 р.н., в розмірі однієї четвертої частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 13.06.2023 року вбачається, що у відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження № 69640171 від 23.08.2022 та № 71952406 від 06.06.2023, у яких боржник ОСОБА_9 та стягувач ОСОБА_2 (а.с. 13 т. 1)

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 15.11.2022 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 6 т. 1).

29.03.2023 року у позивачки від вказаного шлюбу народилась дочка ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 14-зворот т. 1).

З довідки № 75 від 30.06.2023 року, виданої ФГ «Чудова марка» (а.с. 14 т. 1), вбачається, що позивачка дійсно працює у даному фермерському господарстві та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку на період з 09.06.2023 р. по 29.03.2026 р.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форми ОК-7 та ОК-5) від 06.11.2023 року (а.с. 200- 205 т. 1), дохід позивачки, зокрема за 2022 рік становив 92462,99 грн заробітна плата, нарахована ФГ «Чудова марка»; за 2023 рік становив 76960,83 грн, з них: 40200 грн виплати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, 36760,83 грн - заробітна плата, нарахована ФГ «Чудова марка».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2023 року в справі № 357/5585/22 (а.с. 7-11 і звороти т. 1) визначено місце проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відповідачем за місцем його проживання; стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень та судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 25.04.2023 року № 343 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з її малолітнім сином ОСОБА_5 » (а.с. 12 і зворот т. 1) встановлено порядок участі позивачки у вихованні та особистому спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.05.2023 року за № 28343 (а.с. 86 т. 1), вбачається, що станом на 24.05.2023 року заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 669640171 з примусового виконання виконавчого документа № 357/1598/22 2/357/1605/22 від 04.08.2022 року становить 28030,10 грн.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 129 (а.с. 82 і зворот т. 1) вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 06.01.2022 по 10.01.2022 перебував на лікуванні у КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів J06.9, ацетонурія R82.4, та в умовах стаціонарного лікування по догляду за дитиною у вказаний період перебував батько дитини.

Згідно виписки з амбулаторної карти (а.с. 83 т. 1), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в окуліста з діагнозом: міомічний остигматизм, потребує постійного носіння окулярів, лікування та вітамінотерапії, дитина лікується в супроводі батька.

З протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеної 18 травня 2022 року з метою визначення прихильності дитини до членів родини щодо встановлення подальшого проживання дитини (а.с. 85 т. 1), вбачається, що здійснено такі висновки: стійкий психологічний зв`язок дитини з татом та його родиною, високий рівень особистісної тривожності, замкнутість, відстороненість, не сприйняття (уникання) матері та її оточення, як відповідь на травматичну подію та рекомендовано роботу психолога по зниженню тривожності, робота з травмою, налагодження міжособистісних відносин між членами родини, створення благополучної атмосфери для розвитку та проживання дитини, робота логопеда над формуванням звуковимовних умінь і навичок.

Згідно консультативного висновку дитячого психіатра Спеціалізованого медичного центру «НевроМед» від 02.06.2022 року (а.с. 84 т. 1) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: F32 легкий депресивний епізод та призначено лікування.

Згідно консультативного висновку спеціаліста Комунального некомерційного підприємства БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» від 01.05.2023 року (а.с. 80 і зворот т. 1) відповідачу ОСОБА_2 встановлено діагноз: наслідки внутрічерепної травми від 09.05.2022 року, струс головного мозку, призначено: уникати психоемоційного навантаження, дотримуватися режиму праці та відпочинку, здійснювати контроль артеріального тиску, спостерігатися у лікаря невролога 1 раз на місяць з продовженням лікування, а також призначено медикаментозне лікування.

Згідно консультативного висновку спеціаліста Комунального некомерційного підприємства БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» від 11.09.2023 року (а.с. 81 і зворот т. 1) відповідачу ОСОБА_2 встановлено діагноз: наслідки внутрічерепної травми від 09.05.2022 року, струс головного мозку, призначено: уникати психоемоційного навантаження, дотримуватися режиму праці та відпочинку, здійснювати контроль артеріального тиску, спостерігатися у сімейного лікаря, а також призначено медикаментозне лікування.

З довідки від 08.12.2023 року (а.с. 210 т. 1) вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов ортопедичне лікування у офтальмолога в супроводі батька з 28.11-09.12.2023 року, проведено заміну окулярів. Вартість окулярів 1700 грн, лікування 1000 грн.

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, представник позивачки посилався на те, що матеріальне становище позивачки змінилося внаслідок народження в її другому шлюбі доньки, що призвело до збільшення витрат на утримання нової сім"ї, та підтверджує наявність підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, а згідно ст. 180 цього Кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, чоловік позивачки ОСОБА_6 повинен матеріально підтримувати позивачку та утримувати їх спільну дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

У постанові від 28.05.2021 року, справа №715/2073/20 Верховний Суд вказав, що розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-й (провадження № 61- 9460св20).

Суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів щодо зміни матеріального стану позивачки внаслідок зміни її сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу.

Так, позивачкою не надано до суду доказів на підтвердження витрат на утримання нової сім`ї, які спричинили погіршення її матеріального стану.

Суд зауважує, що відомості про суми заробітку позивача за 2023 рік, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форми ОК-7 та ОК-5), надані станом на 06.11.2023 року, внаслідок чого вони не містять інформації про заробіток (дохід) позивачки за 10-12 місяці 2023 року, а тому на їх підставі не можна зробити висновок, що сума доходу позивачки в 2023 році зменшилася у порівнянні з 2022 роком (до народження дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 )

Крім цього, позивачкою не надано відомостей про доходи (заробіток) її чоловіка ОСОБА_6 , який повинен матеріально підтримувати позивачку та утримувати їх спільну неповнолітню дитину, та які (доходи) можуть свідчити як про погіршення, так і про покращення матеріального стану позивачки.

Судом неодноразово оголошувалися перерви у судовому засідання для явки позивачки у судове засідання для отримання її пояснень, в тому числі і щодо матеріального стану її чоловіка, однак, позивачка жодного разу не з`явилася у судове засідання, як безпосередньо до суду, так і в режимі відеоконференції.

Щодо посилань представника позивачки на обставину, що має істотне значення при визначенні розміру аліментів - перешкоду у спілкуванні матері з дитиною, суд зазначає, що вказана обставина жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів чи його зміну, натомість є підставою для звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Таким чином, враховуючи зазначені представниками сторін обставини справи, надані ними докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, а також те, що позивачем не доведені обставини, передбачені ч. 1 ст. 192 СК України зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та інші випадки, передбачені СК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Щодо судових витрат

01.11.2023 року від представника позивачки - адвоката Загоруйка Г.А. надійшло клопотання про розподіл судових витрат (а.с. 58-62 т. 1), в якому просив вирішити питання щодо розподілу понесених позивачкою судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу на загальну суму 9380 грн, за юридичні послуги, пов`язані із підготовкою та поданням даного позову до суду. Крім цього, позивачкою 08.09.2023 року сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн (а.с. 36 т. 1).

11.01.2024 року від представника відповідача - адвоката Рябчук В.М. надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 157-159 т. 1), розмір якої склав 10000 грн., які просила стягнути з позивачки на користь відповідача.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Положенням частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору та витрат на професійну правничу допомогу також слід відмовити.

Понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. підлягають стягненню з позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн представником відповідача адвокатом Рябчук В.М. подано:

копію договору про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні № 05/23 від 16.11.2023 (а.с. 87- 89 т. 1 ),

копію Додатка № 1 до Договору про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні з гр. ОСОБА_2 від 16.11.2023, яким погоджено, що вартість послуг складається з фіксованого розміру гонорару в розмірі 10000 грн (а.с. 90 т. 1),

копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10607/10 від 20.05.2022 (а.с. 92 т. 1);

копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1495964 від 16.11.2023 (а.с. 91 т. 1);

акт про прийняття-передачу наданих послуг професійної правничої допомоги від 11.01.2024 року, згідно якого вартість послуг становить 10000 грн (а.с. 160 т. 1),

детальний опис робіт з надання професійної правничої допомоги, згідно якого вартість наданих відповідачу послуг становить 10000 грн (а.с. 161 т. 1);

квитанцію № 243399449 від 05.12.2023, згідно якої за надання правової та професійної правничої допомоги за договором від 16.11.2023 р № 05/23 відповідачем сплачено 10000 грн (а.с. 162 т. 1).

Отже, представником відповідача доведено понесення відповідачем витрат на правову допомогу при розгляді даної справи в розмірі 10000 гривень.

Твердження представника позивачки про те, що долучений Ордер серії АІ № 1495964 від 16.11.2023 р. не може бути належним документом, підтверджуючим повноваження представника адвокат Рябчук В.М., оскільки не містить встановленої єдиної, обов`язкової для всіх адвокатів, форми ордера (не вказано органу, що видав адвокатське посвідчення, містить не повне найменування суду, на розгляді якого перебуває дана цивільна справа), а відтак - належним та допустимим доказом, спростовуються наступним.

Так, ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

З ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1495964 від 16.11.2023 р., виданого на підставі Договору про надання правової допомоги № 5/23 від 16.11.2023, укладеного між адвокатом Рябчук Вітою Миколаївною та ОСОБА_2 (а.с. 91 т. 1), вбачається, що в графі «назва органу, у якому надається правова допомога» зазначено «у Таращанському районному суді».

Згідно Додатка1до Постанови Президії Верховної Ради України «Про мережу районних (міських) народних судів України та число народних суддів» від 19.11.1992 року N 2799-XII утворено в Україні, зокрема в Київській області: «29. Таращанський районний суд з кількістю народних суддів 3 в м. Тараща».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 14 листопада 2019 року по справі N 910/1669/19 дійшов до висновку, що «оскільки вказівка у ордері у графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" про те, що правова допомога надається в будь-яких судах України є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.»

Таким чином, вказівка у ордері у графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" про те, що правова допомога надається в Таращанському районному суді, є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат Рябчук В.М. уповноважена надавати правову допомогу відповідачу та представляти його інтереси в даному суді.

Рада адвокатів України рішенням № 98 від 20.09.2019 року «Про затвердження роз`яснення щодо заповнення обов`язкових реквізитів ордеру на надання правової допомоги» на запитання: «Чи є не заповнення відомостей про посвідчення адвоката України в відповідній графі ордеру підставою для відмови в надані відповіді на адвокатський запит, а ордер вважатися неналежно оформленим?», роз`яснила, що номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане, є обов`язковими реквізитами ордеру. При генерації ордеру, у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua, графа «посвідчення адвоката» заповнюється автоматично. У випадку, якщо під час генерації ордеру, графа «посвідчення адвоката» не заповнилась автоматично, це означає, що відповідні відомості адвоката відсутні в Єдиному реєстрі адвокатів України. В такому випадку для зручності в роботі адвокат повинен оновити відомості про себе в ЄРАУ, а до тих пір вправі вносити ці дані вручну.

Отже адвокат вправі, а не зобов`язаний вносити вищевказані дані вручну.

За таких обставин, даючи оцінку доводам представників сторін та письмовим доказам, суд приходить до переконання, що ордер серії АІ № 1495964 від 16.11.2023 року є належним доказом надання правової допомоги відповідачу адвокатом Рябук В.М.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивачки 22.11.2023 року направлялися відзив на позовну заяву та додатки щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 71 т. 1).

Клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з додатками було отримано судом 11.01.2024 року, тобто до закінчення судових дебатів у справі (а.с. 157-162 т. 1).

Представник позивачки в додаткових поясненнях у справі (а.с. 195-198 т. 1) вказав, що розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявлено у відзиві на позовну заяву від 22.11.2023 р. та клопотанні про відшкодування витрат від 11.01.2024 р., суперечить по змісту витрат на правничу допомогу, є завищеним по кількості витрачених годин та розцінкам, не відповідає засадам співмірності та складності. При цьому, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката ним не заявлено.

Згідно з положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на те, що позивачка та її представник клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляли, суд не може за власною ініціативою вирішувати дане питання.

Такий висновок міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наданого представником відповідача Детального опису робіт з надання професійної правничої допомоги (а.с. 161 т. 1) вбачається, що на первинне вивчення документів, консультацію клієнта, узгодження правової позиції витрачено 2 години, вартість послуг 3000 грн; на збір доказів, підготовку та подання відзиву 4 години, вартість послуг 6000 грн; на представництво в суді, рекомендації щодо тактики подальших дій 0,5 год., вартість послуг 500 грн; на підготовку клопотання 0,5 год., вартість послуг 500 грн. Всього на надання правової та професійної правничої допомоги представником відповідача витрачено 7 год., загальна вартість послуг становить 10000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, суд вважає витрати відповідача на правову допомогу співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та такими, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Тому, враховуючи вищевикладене, згідно з положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 12, 13, 19, 76- 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 150,180-183, 192 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з професійною правничою (правовою) допомогою в розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).

Повний текст рішення виготовлено 12.04.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий:В. І. Зінкін