Ширяївський районний суд Одеської області
24.09.2024 Справа №: 518/1339/24 Провадження № 2/518/375/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року сел. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді Алексєєвої О.В.,

при секретарі судового засідання Надир І.Л.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Коливай Сергія Васильовича про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ширяївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 15.07.2024 р. у справі відкрито провадження та розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.07.2024 р. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнаються відповідачем частково.

Ухвалою суду від 27.08.2024 р. клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні 24.09.2024 р. представником відповідача ОСОБА_2 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі. Вказане клопотання мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , а також копією військьвого квитка. Також, відповідач є учасником бойових дій, про що видано відповідне свідоцтво. Посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 251, п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, представник відповідача просив суд зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних сил України.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що зупинення провадження у справі унеможливить належне матеріальне забезпечення дітей сторін, чим порушить їх права. Також, вказав, що заявником клопотання не доведено, що відповідач несе службу саме у підрозділі, що переведений на воєнний стан, не доведено, що відповідач не має можливості брати участь у розгляді справи через перебування у зоні бойових дій, виконує бойові завдання, тощо. Також, зазначив, що відповідач бере участь у справі через свого представника - професійного адвоката, який здатен в повній мірі представляти його інтереси.

Позивач та відповідач, повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. За відсутності заперечень представників, розгляд клопотання проведено за даної явки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №2233 від 12.09.2024 р. та військовим квитком.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За змістом ч.ч. 1-2ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів особи.

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується за допомогою реалізації його основних засад, у тому числі принципу верховенства права.

Реалізація принципу верховенства права здійснюється через застосування судами при розгляді справ Конвенції та протоколів до неї, а також практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Одним із елементів права на справедливий суд згідно статті 6 Конвенції є право на розумний строк розгляду справи.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК Україниє з`ясування обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, у зв`язку з перебуванням сторони або третьої особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Об`єктивна неможливість розгляду справи у такому випадку полягає в тому, що відсутність сторони або третьої особи, позбавляє можливості суд вирішити спір із дотриманням основних засад (принципів) цивільного судочинства, а саме з`ясувати всі обставини, що мають значення для справи, зібрати та дослідити докази, надати їм належну правову оцінку та ухвалити рішення по суті заявлених вимог.

Якщо такі перешкоди відсутні, то суд зобов`язаний розглянути справи у визначені процесуальним законом порядку та строки.

Предметом спору у вказаній справі є стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вказана категорія справ потребує невідкладного вирішення судом з метою захисту прав та інтересів дітей.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Виходячи з положення ст. 9 Конституції України про те, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд не може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір.

Одним із найважливіших правових документів, які стосуються захисту прав дітей, є Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991 року (надалі Конвенція). Україна ратифікувала цю Конвенцію, взявши на себе зобов`язання докладати всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Обов`язок батьків або інших осіб, які виховують дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст. 27 Конвенції).

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. (ч.1, ч.4 ст.27 Конвенції).

Нормою ст. 3 Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100).

Суд приймає до уваги особливе значення цієї справи в умовах воєнного стану, те, що на військовослужбовців під час воєнного стану, як і раніше, покладається обов`язок сплачувати аліменти, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, оскільки діти потребують особливої, додаткової уваги з боку держави та їх батьків, а їх утримання та захист постають на перший план.

У справі, що розглядається, відповідачем викладено свою позицію у відзиві, а також представлено інтереси професійним представником - адвокатом. Отже, відповідач не обмежений в доступі до правосуддя.

Враховуючи викладене, а також встановлений законом обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд прийшов до висновку, що в інтересах дитей сторін по справі, та з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження по справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 251, 253 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача адвоката Коливай Сергія Васильовича про зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 30.09.2024 р.

Суддя: О.В. Алексєєва