Справа № 588/962/24
Провадження № 2/588/266/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Лободи Т.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»про визнання недійсним одностороннього правочину,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 із указаним позовом, який мотивував тим, що у травні 2024 року позивач отримав від відповідача повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

За змістом вказаного повідомлення 24.04.2024 банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку у зв`язку з встановленням неприйнятно високо рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк.

Разом з прийняттям вказаного рішення відповідач в односторонньому порядку заблокував позивачеві банківських рахунок, позбавивши останнього можливості користуватися належними йому коштами та призупинив надання позивачу всіх банківських послуг.

Позивач вважає неприпустимим та протиправним припинення банком договірних відносин в односторонньому порядку за відсутності будь-яких правових підстав, без жодних пояснень та доказів, оскільки наслідком таких дій є блокування рахунків позивача та позбавлення його можливості розпоряджатися належними йому на праві власності коштами, що є порушенням його права як споживача банківських послуг.

Позивачу не відомі конкретні обставини, які б надавали банку підстави для встановлення йому неприйнятно високого ризику та відповідно прийняття рішення банком про односторонню відмову від ділових відносин. Для прийняття такого рішення жодної інформації чи документів банк у позивача не витребовував.

Односторонній правочин розірвання договору оформлений листом банку не відповідає положенням ст. 203 ЦК України та у силу норм статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

На адресу банку в інтересах позивача надсилалася заява з метою досудового врегулювання спору з пропозицією банку скасувати рішення від 24.04.2024 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високо рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк, прийняте відносно ОСОБА_3 . Також позивач просив зняти всі обмеження у користуванні належними йому на рахунках банку грошовими коштами та послугами банку.

Листом від 29.05.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240524/61372 відповідач фактично відмовив позивачу у розгляді його звернення.

У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) з ОСОБА_3 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»на підставі рішення від 24.04.2024, відповідно до повідомлення № 20.1.0.0.0/7-24-425/271 від 25.04.2024.

Ухвалою суду від 05.06.2024 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

26.06.2024 представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема представник відповідача зазначив, що банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів у разі, зокрема неможливості виконувати визначені законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, а також щодо клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій відмивання коштів/фінансового тероризму, інших злочинів. Аналогічне стосується відмови від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка через встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику, яка також є обов`язковою для банків за Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Водночас, законодавство про фінансовий моніторинг зобов`язує банки як суб`єктів фінансового моніторингу самостійно визначати ризики подальшого обслуговування клієнтів та уникати виявлених ризиків через застосування процедури де-рискінгу. За результатами проведеного аналізу фінансовий операцій ОСОБА_3 банком було встановлено, що позивач використовує продукти відповідача (банківські рахунки/картки) для здійснення операцій, що мають ознаки схемності та не мають явного економічного змісту/логічних пояснень. Виникають підозри щодо вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів за результатом використання віртуальних активів та грального бізнесу/ознаки можливого використання особистих карто/рахунків фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. Згідно висновку НФМ № Е.17.U.0/0/4-7101046 від 24.04.2024, фінансові операції клієнтів, що у ньому зазначені мають загальні риси, а саме: надходження на картковий рахунок здебільшого здійснюється від 3-х фізичних осіб та фінансових сервісів; видаткові фінансові операції здійснюються на користь 3-х фізичних осіб. Мета та суть зазначених фінансових операцій не з`ясована. Джерела походження коштів не з`ясовано. Далі використання коштів не відомо. Таким чином, за результатами перевірки, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийшов до висновку, що фінансові операції ОСОБА_3 є підозрілими за ознакою, визначеною ст. 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, а саме: 1) проведені в незвичний спосіб; 2) не мають очевидної економічної чи законної мети; 3) не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг банку, отриманої банком від клієнта під час установлення мети та характеру ділових відносин із ним. Діяльність ОСОБА_3 була визнана банком підозрілою. Враховуючи, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання відповідача з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо позивача прийнято рішення про встановлення неприйнятного високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 24.04.2024 отримано позивачем та 01.05.2024 подано заяву про закриття поточних рахунків та платіжну інструкцію на перерахування залишків коштів, отримано такі кошти за зазначеними у заяві реквізитами. Тому спірний правочин відповідає ст. 203, 215 ЦК України та вчинений відповідачем з дотриманням вимог законодавства про фінансовий моніторинг.

08.07.2024 представник позивача ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що сторона позивача категорично не погоджується із висновками банку, вважає їх надуманими та необґрунтованими. Згідно наданої банком виписки по рахунку позивача більшість транзакцій виконана між ОСОБА_3 та його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у період з 01.01.2023 по 01.05.2024 на загальну суму 156200 грн. Тобто батьки позивача надсилали останньому грошові кошти з єдиною економічною метою підтримати свого сина матеріально. Кошти використовувалися позивачем по рахунку для забезпечення поточних життєвих потреб, здійснення придбання товарів та послуг безпосередньо у магазинах та в інтернеті. Позивач був вимушений подати заяву про закриття поточного рахунку з метою якнайскорішого отримання доступу до належних йому грошових коштів, що водночас не свідчить про прийняття позивачем протиправних дій банку як належних. Відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості підстав вважати, що дії, рішення або бездіяльність позивача, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, з причин незаконності джерел походження цінних паперів та (або) коштів ОСОБА_3 , інших його активів або прав на такі активи, не довів наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів. Доводи відзиву на позовну заяву фактично ґрунтуються на твердженні банку про реалізацію ним свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Разом із тим, банком не доведено існування правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 15 вказаного Закону.

Ухвалою суду від 31.07.2024 було закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду, а також за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав указаних у позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити позов. Також представник вказав, що банк не з`ясував зміст операцій і в односторонньому порядку припинив ділові відносини. Позивач не отримував від банку пропозиції перерахування коштів на рахунки іншого банку. Позивач був вимушений подати заяву про закриття рахунку, оскільки до завершення судового процесу міг залишитися без засобів для існування. Кошти від банку позивач отримиав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Також представник відповідача зазначив, що позивачу надходили кошти не лише від рідних, а й від різних осіб. Конкретний переказ не є підозрілим, але їх сукупність підпадає під ризик, який встановлений клієнту. Кількість операцій не була характерна для звичайного клієнта, який не займається підприємницькою діяльністю. Банк діяв у межах чинного законодавства щодо фінансового моніторингу. Законом заборонено підтримувати відносини з таким клієнтом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини пов`язані зі спорами про надання банківських послуг, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у договірних відносинах з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по наданню банківських послуг, мав відкритий рахунок у банку (а.с. 35-38, 68).

Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.04.2024 за № 20.1.0.0.0/7-24-425/271 банком, 24.04.2024 було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високо рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк (а.с. 7).

01.05.2024 ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про закриття поточного рахунку та перерахування залишку коштів (а.с. 39).

16.05.2024 представник позивача ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в інтересах ОСОБА_3 із заявою в якій просив скасувати вищезазначене рішення банку від 24.04.2024, зняти усі обмеження у користуванні ОСОБА_3 належними на його рахунку у банку грошовими коштами та послугами банку (а.с. 8-9).

Листом від 29.05.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240524/61372 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив представнику позивача ОСОБА_1 , що надати запитувану інформацію не може, оскільки не надано дозволу клієнта на розкриття банківської таємниці (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу).

Згідно ст. 341 ГК України, розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положенням глави 72 ЦК України.

Частиною 1 та 3 ст. 651 ЦК України, передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно ч. 4 ст. 1075 ЦК України, банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі Закон про ПВК/ФТ) спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.

Відповідно до п.п. 39, 41 ч. 1 ст. 1 Закону про ПВК/ФТ неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; об`єкт фінансового моніторингу - дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання таких активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу є банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.

Отже, за визначенням Закону про ПВК/ФТ відповідач є суб`єктом первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до ч.1-2, 6 ст. 7 Закону України про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:

забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою;

здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів;

забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України про ПВК/ФТ на банки покладено обов`язок здійснювати належну перевірку клієнтів, в тому числі шляхом проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими.

Положенням ч. 1 ст. 15 Закону України про ПВК/ФТ передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Відповідно до п. 1, 2 Додатку 1 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, Банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку нових та наявних клієнтів у випадках, передбачених у статті 11 Закону про ПВК/ФТ. Заходи щодо ідентифікації та верифікації клієнта (представника клієнта) здійснюються банком у порядку, визначеному в додатку 2 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (далі - Положення).

Пунктами 11, 12 Додатку 1 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, передбачено, що Банк з урахуванням ризик-профілю клієнта на постійній основі проводить моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями) у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення. Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП у разі присвоєння високого рівня ризику.

Згідно з п. 1 Додатку 12 до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону України про ПВК/ФТ.

Відповідно до п. 61 Положення Банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених ч. 6 ст. 7 Закону України про ПВК/ФТ, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ, а також щодо клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів у разі, зокрема неможливості виконувати визначені законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, а також щодо клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій відмивання коштів/фінансового тероризму, інших злочинів. Це ж саме стосується і відмови від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка через встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику, яка також є обов`язковою для банків за Законом. Водночас, законодавство про фінансовий моніторинг зобов`язує банки як суб`єктів фінансового моніторингу самостійно визначати ризики подальшого обслуговування клієнтів та уникати виявлених ризиків через застосування процедури де-рискінгу.

Як вбачається із висновку НФМ № Е.17.U.0/0/4-7101046 від 24.04.2024, фінансові операції клієнтів, зокрема ОСОБА_3 є підозрілими за ознакою, визначеною ст. 12 Закону України про ПВК/ФТ та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, а саме: 1) проведені в незвичний спосіб; 2) не мають очевидної економічної чи законної мети; 3) не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг банку, отриманої банком від клієнта під час установлення мети та характеру ділових відносин із ним. Також встановлено, що операції клієнта мають наступні індикатори згідно додатку 20 «Індикатори підозрілості фінансових операцій» з «Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу» затвердженого постановою правління НБУ №65 від 19.05.2020, а саме: п. 12. Фінансові операції за рахунками фізичної особи не відповідають ризик-профілю клієнта (зокрема віку, професії, доходам); п. 15. Характер фінансової операції та/або обставини, за яких вона ініціюється, дають підстави вважати, що вона здійснюється від імені та/або на користь іншої сторони, особа якої не розкрита банку; п. 25. Тривалий час спостерігається аналогічна тенденція щодо обсягу дебетових та кредитових фінансових операцій за рахунком клієнта протягом одного дня (незвично швидке проходження коштів через рахунок, тобто незначне сальдо на початок та кінець дня та великі щоденні обороти коштів за рахунком); п. 30. Відбулися значні зміни в обсягах фінансових операцій, що здійснюються за рахунками клієнта; п. 30-2. Нетипова активність за рахунками клієнта (а.с. 28-34).

Враховуючи, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання відповідача з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо позивача банком було прийнято рішення про встановлення неприйнятного високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України про ПВК/ФТ.

Обґрунтовуючи свою незгоду із зазначеним рішенням банку, представник позивача послався на виписки по рахунку ОСОБА_3 за період 01.01.2023 по 01.05.2024, що були надані банком, згідно яких більшість транзакцій виконана між ОСОБА_3 та його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на загальну суму 156200 грн.

Суд частково погоджується із такими доводами сторони позивача, оскільки родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджуються документально (а.с. 47-49).

Разом із тим, із вказаних виписок також вбачається, що у період з 01.01.2023 по 01.05.2024 на рахунок ОСОБА_3 надходили кошти у значному розмірі не тільки від його батьків, а й від інших осіб, а також перераховувались на рахунки інших осіб (а.с. 35-38).

Тому суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що кількість операцій не є характерною для звичайного клієнта, який не займається підприємницькою діяльністю.

Таким чином, суд вважає, що рішення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24.04.2024 прийняте відносно ОСОБА_3 про відмову від підтримання ділових відносин, відмову в обслуговуванні, є таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини, досліджені докази у їх сукупності, суд вважає, що спірний правочин відповідає ст. 203, 215 ЦК України та вчинений відповідачем з дотриманням вимог законодавства про фінансовий моніторинг. Оскільки банком внаслідок проведення внутрішньої перевірки було встановлено неприйнятно високий ризик, тому відповідач мав право відмовитися в односторонньому порядку від подальших ділових відносин з позивачем, як клієнтом банку. Водночас стороною позивача не було надано достатньо належних доказів для спростування інформації, яка досліджувалася АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та оцінка якої призвела до встановлення позивача, як клієнта, з неприйнятно високим ризиком.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»про визнання недійсним одностороннього правочину відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК, адреса місцезнаходження: вул. Грушеського, 1Д, м. Київ, 01001, .

Повне рішення суду складено 27.09.2024

Суддя О. О. Огієнко