"24" вересня 2024 р. Справа № 363/4560/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретар: Мацьовитій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на бездіяльність посадових осіб Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_1 ,

встановив:

представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив зобов`язати начальника Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМЮ (м. Київ) Попка В.В. організувати перерахування коштів на рахунок заявника, які стягнуто в ході примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №2-1747 від 13 січня 2012 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРІНБАНК» (нова назва - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), , в розмірі 49 755 грн. 09 коп. за банківськими реквізитами зазначеними у заяві стягувача №132/1В від 03 липня 2024 року та №147/1В від 08 серпня 2024 року.

Свої вимоги мотивував тим, що виконавче провадження №31076510 за вказаним вище виконавчим листом №2-1747 закінчено 21 лютого 2024 року, в зв`язку з чим заявник 03 липня 2024 року та 08 серпня 2024 року звертався до Вишгородського ВДВС із заявами, в яких зазначав відповідні реквізити для перерахування стягнутих із боржника коштів. Разом з тим, після вказаним звернень до Вишгородського ВДВС, ПАТ «Українська інноваційна компанія» так і не отримало на свій поточний рахунок стягнуті кошти, що стало підставою звернення до суду із вказаною скаргою.

Представник Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до суду відзив на скаргу, в якому просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також на те, що у матеріалах виконавчого провадження №31076510 наявні недійсні станом на сьогоднішній день реквізити стягувача, а відтак, стягнуті кошти знаходяться на депозитному рахунку відділу.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд скарги, до суду не прибули, неявка яких згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України розгляду скарги не перешкоджає.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступного.

Встановлено, 07 лютого 2012 року постановою державного виконавця Вишгородського управління юстиції Матвієнка В.В. на підставі виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №2-1747, виданого 13 лютого 2012 року, відкрито виконавче провадження №31076510 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 755 грн. 09 коп.

Із листа Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №46637 від 21 червня 2024 року вбачається, що 21 лютого 2024 року постановою державного нотаріуса вказане вище виконавче провадження №31076510 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено.

03 липня 2024 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулося до Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМЮ (м. Київ) із заявою №132/1В, в якій зазначало, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не отримало на свій поточний рахунок кошти стягнуті із боржника, в зв`язку з чим просило перерахувати вказані кошти за відповідними реквізитами.

08 серпня 2024 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» повторно звернулося до Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМЮ (м. Київ) із заявою №147/1В з аналогічним змістом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як вбачається із ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Згідно ст. 80 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності.

Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.

Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування.

Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом.

Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України, у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЦК України, до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

З матеріалів справи встановлено, що стягувачем у вказаному виконавчому провадженні є ПАТ «Український інноваційний банк».

Згідно витягу Статуту ПАТ «Укрінком», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком», протокол №6 від 28 березня 2017 року, ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінком» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком».

В матеріалах справи відсутні дані про заміну «Український інноваційний банк» його правонаступником ПАТ «Українська інноваційна компанія» або про заміну найменування стягувача в порядку абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається й того, що представник ПАТ «Український інноваційний банк» на виконання вимог абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», після зміни найменування на ПАТ «Українська інноваційна компанія», звертався до уповноваженого державного виконавця, подавав підтверджуючі документи про це та клопотав про винесення постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження.

Відсутні в справі й дані про те, що державним виконавцем в цій частині допущено протиправну бездіяльність.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку звернення до суду ПАТ «Українська інноваційна компанія» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, як про це йдеться у відзиві Вишгородського ВДВС, не потребується, оскільки сторона стягувачача фактично не вибувала, а лише змінила своє найменування, коли дані правовідносини врегульовуються положенням абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулося до суду із вимогою про зобов`язання начальника Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМЮ (м. Київ) Попка В.В. перерахувати кошти на рахунок заявника, які стягнуто в ході примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №2-1747 від 13 січня 2012 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРІНБАНК» (нова назва - ПАТ «Українська інноваційна компанія»), , в розмірі 49 755 грн. 09 коп. передчасно, оскільки товариство в даному випадку не позбавлено права звернутися до державного виконавця із клопотанням про зміну найменування товариства та надати відповідні підтверджуючі документи про це в порядку абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що без прийняття рішення державним виконавцем про заміну назви найменування стягувачем згідно вказаних вище вимог Закону, відсутні підстави автоматично вважати ПАТ «Українська інноваційна компанія» стягувачем у цій справі, а відтак і перераховувати на їх користь стягнуті із боржника кошти.

Вказане рішення державного виконавця приймається за зверненням стягувача, який змінив своє найменування (абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких обставин судом не встановлено достатніх підстав для визнання оскаржуваної бездіяльності державної виконавчої служби неправомірною, а отже в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 268, 447, 450, 451 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні скарги відмовити.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя