Номер провадження 2/754/1221/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення виготовлено 22.04.2024)

22 квітня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/16975/23

ОСОБА_1 - позивач

Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відповідач 1

Державна казначейська служба України - відповідач 2

ОСОБА_2 - третя особа

Вимоги позивача: стягнення майнової та моральної шкоди, завданої державою

Грабовська Ю.С. - адвокат позивача

Березовська М.О. - представник відповідача 2

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов у якому посилаючись винність дій та бездіяльності відповідача, яка виражається у втраті вилученого, описаного та арештованого майна позивач просить: 1) Стягнути з Державного бюджету України через ДКС України на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої Деснянським ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ): 223723,82 грн.; 2) Стягнути з Державного бюджету України через ДКС України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої Деснянським ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ): 200000 грн.; 3) Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача: 60000 грн. - правничої допомоги.

Ухвалою суду від 24.11.2023 у справі № 754/16975/23 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.01.2024 у справі № 754/16975/23 витребувано докази.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 22.01.2024 у справі № 754/16975/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів та третьої особи.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Відповідачем 2 подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Третя особа надіслала письмові пояснення в яких зазначила, що вона повністю підтримує позов, а також просить здійснювати розгляд справи без її присутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідачів і третьої особи.

Вислухавши адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2009 у справі № 2-5555/2009 (суддя: Шевченко Л.В.) задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (позивач) та з відповідачів солідарно всього разом стягнуто: 1435415,86 грн. і на підставі даного судового рішення Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 30.04.2010 у справі № 2-5555/09.

Згідно укладених між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» договору відступлення прав вимоги від 23.08,2019 та укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» і ОСОБА_2 (третя особа) договору № 27052022 купівлі-продажу прав вимоги від 27.05.2022 до ОСОБА_2 (третя особа) перейшло право вимоги за кредитним договором за яким рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2009 у справі № 2-5555/2009 (суддя: Шевченко Л.В.) стягнуто кошти.

У процесі проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа від 30.04.2010 у справі № 2-5555/09 державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Панченко І.І. складено акт опису й арешту майна від 09.04.2012 та за яким описано і накладено арешт на автомобіль КІА СЕRАТО р. н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 06.06.2007 та листом Головного сервісного центру МВС від 29.08.2023.

Згідно листа ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 08.07.2015 № 99/17, автомобіль КІА СЕRАТО р. н. НОМЕР_1 передано на зберігання ТОВ «Укрспецторг Групп» (представник Косюк Пало Олександрович ). Листом представника ТОВ «Укрспецторг Групп» від 23.01.2015 державного виконавця повідомлено про зникнення транспортного засобу з штрафмайдану.

Згідно адресованого відповідачем 1 адвокатові позивача листа від 31.08.2023 № 22670-Ю та адресованого відповідачем 1 суду листа від 12.04.2024 за даними АСВП встановлено, що на виконанні у відповідача 1 перебувало ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 30.04.2010 № 2-5555 виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми заборгованості в розмірі: 1435415,86 грн..

Державним виконавцем винесено:

05.11.2010 постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника).

31.08.2011 постанову про розшук майна боржника.

31.08.2011постанову про розшук майна боржника.

31.08.2011постанову про зупинення виконавчого провадження.

09.04.2012 постанову про поновлення виконавчого провадження.

09.04.2012 постанову про опис майна боржника.

23.04.2012 постанову про стягнення виконавчого збору.

03.05.2012 постанову про призначення експертизи.

04.10.2012 постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

04.10.2012 постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

28.02.2013 постанову про призначення експертизи.

31.07.2013 постанову про зупинення виконавчого провадження відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

26.01.2015 постанову про поновлення виконавчого провадження.

26.01.2015 постанову про розшук майна боржника.

26.01.2015 постанову про зупинення виконавчого провадження.

28.07.2015 постанову про поновлення виконавчого провадження.

29.07.2015 постанову про зупинення виконавчого провадження.

02.02.2016 постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Надати більш детальну інформацію відділ (відповідач 1) немає можливості із-за знищення виконавчого провадження за закінченням трирічного строку зберігання.

Додатково відділом (відповідач 1) повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5555 від 30.04.2010 виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми заборгованості в розмірі 1435415,86 грн. та в рамках якого реалізація автомобіля не проводилась. Для отримання детальної інформації по зазначеному виконавчому провадженні адвокатові позивача надано ідентифікатор доступу.

Згідно витягу з ЄРДР від 19.12.2014 внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно листа Деснянського УПГУНП у м. Києві від 05.01.2024 ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження визнано потерпілим.

Досудове розслідування станом на час розгляду даної справи триває і не завершено, проти чого адвокат позивача не заперечував у судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16: «Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.».

Згідно ст. 1166 ЦК України, 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України, 1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 2. Особливості відшкодування шкоди, завданої у результаті виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Згідно ст. 1174 ЦК України, 1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ст. 1175 ЦК України, 1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. 4. Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. 5. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 447 ЦПК України, 1. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно абзацу четвертого ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 4. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. За невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. 2. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивачем обґрунтовуються тим, що цієї шкоди позивачеві заподіяно відповідно рішеннями/діями/бездіяльністю відповідача 1 вчиненими при здійсненні виконання ВП № НОМЕР_5 та які позивач вважає незаконними та необґрунтованими.

У той же час всі відповідно рішення/дії/бездіяльність відповідача вчиненні при виконанні ВП № НОМЕР_5 є чинними на час розгляду судом справи № 754/16975/23.

Зокрема, будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про визнання у визначеному Законом порядку неправомірними/незаконними відповідно рішень/дій/бездіяльності відповідача 1 у ВП № НОМЕР_5, якими, як вважає сторона позивача їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду, сторона позивача суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

На час вирішення справи № 754/16975/23 про відшкодування шкоди суду не надано доказів, які б свідчили про наявність визнаних у передбаченому Законом порядку незаконними/неправомірними відповідно рішень/дій/бездіяльності відповідача 1 вчинених при виконанні ВП № НОМЕР_5 та якими, як вважає сторона позивача їй заподіяно шкоду.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем судовий збір не сплачувався.

На час постановлення судом рішення суду не надано доказів про понесення відповідачами судових витрат.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бальзака, 64, ) та Державної казначейської служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: