Справа № 215/5051/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді Камбул М.О., при секретарі судового засідання Паращенко В.Д., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маняхіної О.С.,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2024 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маняхіної О.С., в якій просить зобов`язати Покровський ВДВС м. Кривого Рогу Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) вжити заходів до примусового виконання виконавчих документів по справі №215/5051/23, провести примусові виконавчі дії щодо виявлення майна боржника ОСОБА_2 , винести постанову про опис та арешт майна за адресою: АДРЕСА_1 з подальшою реалізацією майна; також просить зобов`язати державного виконавця звернутися до суду з поданням про привід та розшук боржника, зобов`язати звернутися з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги вказує, що на виконанні в Покровському (Тернівському) ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) перебувають виконавчі листи № 215/5051/23 видані 21.12.2023 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

13.02.2024 року були винесені державним виконавцем постанови «Про відкриття виконавчого провадження» № 74131728; № 74132297. Зазначає, що рішення набрало законної сили 25.01.2024, проте добровільно рішення боржником ОСОБА_2 не виконується, остання намагається уникнути відповідальності. Також вказує, що державним виконавцем в особі: ОСОБА_3 не в повному обсязі та не своєчасно вчиняються відповідні та належні заходи щодо примусового виконання рішення суду, які передбачені Законом та викладені у п. 2, 5, 7,8 ч. 1 ст.2 ; ст. 3; ст.18; ст.24; ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зазначає, що 29.07.2024 був змушений звернутися зі скаргою до начальника Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса), але належного та відповідного результату щодо виправлення допущених порушень державним виконавцем Маняхіною О.С. не було прийнято та не здійснено належного контролю посадовою особою начальником Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Крім того, зазначає про те, що боржник ОСОБА_2 неодноразово викликалася державним виконавцем до відділу державної виконавчої служби для надання пояснень за фактом невиконання вимоги виконавчого документа, надання відомостей про місце роботи та отримання доходів, надання відомостей про майно, місце проживання (перебування) та місце знаходження, проте боржник багато разів ігнорувала виклики державного виконавця, а також не надала належні докази про причини неявки за викликами державного виконавця у свою чергу державний виконавець не притягнув до відповідальності боржника відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» за неявку без поважних причин за викликом виконавця, хоча винні особи несуть відповідальність згідно ст. ст. 75; 76 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, державний виконавець не звернувся з поданням до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу у Дніпропетровській області про привід чи розшук боржника, чим допустив свою бездіяльність і не вживав заходів щодо примусового виконання рішення, які передбачені ст. ст. 5 ; 10: 18, 36, 75,76 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, протягом 6 місяців начальник ВДВС та державний виконавець не звернулися до прокуратури із поданням про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тому за захистом своїх прав стягувач звернувся до суду із скаргою.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить проводити розгляд скарги за його відсутності.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, 23.08.2024 через канцелярію подав письмові пояснення в яких вказує, що 12.02.2024 на виконання до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі надійшов від стягувача виконавчий лист №215/5051/23 від 21.12.2023 року виданий Тернівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 53360 грн. та судових витрат у сумі 1073 грн на користь ОСОБА_1

13.02.2024 року відповідно до ст. ст. 3,4,24,25,26,27 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження: АСВП № 74131728 та АСВП №74132297 відповідно направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 45 593, № 45 587 поштовим відправленням.; 13.02.24, 28.05.24, 07.06.24, 12.08.24 були направлені запити до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб боржників, які отримують пенсії та зроблено запити до Державної податкової служби України, про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, запити до банківських установ про відкриті рахунки в установах банків. Згідно відповідей на запити до банківських установ на рахунках боржника грошові кошти відсутні. Згідно відповідей на запити до Державної податкової служби України боржник офіційно не працевлаштований та дохід не отримує.

Для ефективного виконання рішення у примусовому порядку, керуючись ст. ст. 18,48,56 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 59,62 ЗУ «Про банк та банківську діяльність» державним виконавцем 21.02.2024 року в рамках виконавчого провадження АСВП №74131728 винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до виконання до банківських установ автоматизованою системою виконавчих проваджень. 28.05.2024 року державним виконавцем, керуючись статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника з занесенням відомостей до ДРРП. Виходом державного виконавця 31.05.2024 року за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання, двері ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт. Виходом державного виконавця 16.08.2024 року за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання, двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів боржниця за вказаною адрєсою іноді з?являється, але фактично проживає за іншою адресою, про що складено відповідний акт. Згідно даних МВС рухоме майно за боржником не зареєстроване, згідно інформації з Державного реєстру ретових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо субекта та об?єкта встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване.

Зазначає, що підставою для оголошення обов?язкового розшуку є відсутність відомостей про місце проживання (перебування) боржника стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної виконачими документами про каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, в зв?язку з втратою годувальника, а також відомостей про місце перебування дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, за іншими виконавчими документами державний виконавець може звернутися до суду лише за вмотивованим поданням про оголошення боржника у розшук.

Згідно ЗУ "Про виконавче провадження" п. 4 частини 3 статті 18: «за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно», але згідно відповідей на запити державного виконавця та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо субєкта та об?єкта встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване, тому примусове проникнення до житла, вказаного у виконавчому документі не можливе.

Також, звертає увагу на те, що скаржник у скарзі на дії (бездіяльність) органу примусового виконання Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) заявляє, що 29.07.2024 звернувся зі скаргою до начальника Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса), але в матеріалах виконавчого провадження та в системі АСВП вхідної документації дані відомості про наявність такого звернення відсутні. За весь період перебування виконавчого провадження на виконанні в Покровському ВДВС у місті Кривому Розі скаржник жодного разу не звернувся до державного виконавця Маняхіної О.С. та не цікавився ходом виконання виконавчого провадження. Зазначає, що жодних письмових заяв або звернень від Скаржника за весь період перебування виконавчого документу в Покровському ВДВС у місті Кривому Розі не надходило. На думку представника, дії державного виконавця повністю відповідають ЗУ «Про виконавче провадження», тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2024 прийнято до розгляду скаргу та призначено на 11-30 год. 23.08.2024.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, що передбачено ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Згідно ст.129 Конституції України передбачено обов`язковість судового рішення.

Статтею 6 § 1 Конвенції передбачається, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, стаття 6 розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 13.02.2024 відкрито виконавче провадження №74131728 з примусового виконання виконавчого листа № 215/5051/23 виданого 21.12.2023 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу 53360 грн. (а.с. 4), та постановою відкрито виконавче провадження №74132297 з примусового виконання виконавчого листа № 215/5051/23 виданого 21.12.2023 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу 1073 грн. (а.с. 6)

Згідно актів державного виконавця від 31.05.2024, 16.08.2024, за адресою АДРЕСА_1 , боржник відсутня, двері ніхто не відчиняє, зі слів сусідів ОСОБА_2 іноді з`являється за вказаною адресою, але фактично мешкає в іншому місці (а.с. 34, 35).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого за боржником ОСОБА_2 нерухомого майна немає (а.с. 28).

Згідно відповідей ДФС України інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржниками юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями за боржником розрахункові рахунки не зареєстровано, відповіді ПФУ про осіб боржників, які отримують пенсію щодо боржника інформація відсутня, та відповіді УПФУ про осіб боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, інформацію не знайдено (а.с. 27, ).

З відповіді з Єдиного державного реєстру МВС України вбачається, що за боржником ОСОБА_2 рухоме майно не зареєстровано (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця вжити заходів до примусового виконання виконавчих листів та провести примусові виконавчі дії щодо виявлення майна суд звертає увагу на те, що з доданих державним виконавцем доказів вбачається, що державним виконавцем Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) Маняхіною О.С. проводились дії для виявлення майна у ОСОБА_2 , що підтверджується наданими відповіддями з державних реєстрів (а.с. 26-28), тому скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язання державного виконавця винести постанову про призначення виконавчих дій щодо опису та арешту майна за адресою: АДРЕСА_1 з подальшою реалізацією суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Також, згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 53 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Так, судом встановлено, що згідно актів державного виконавця від 31.05.2024, 16.08.2024, державний виконавець здійснював виходи за адресою АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, боржник за вказаною адресою була відсутня, двері ніхто не відчиняв, зі слів сусідів ОСОБА_2 іноді з`являється за вказаною адресою, але фактично мешкає в іншому місці (а.с. 34, 35).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого за боржником ОСОБА_2 нерухомого майна немає (а.с. 28).

З даної довідки також вбачається, що постановою від 12.08.2024 державним виконавцем Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) Маняхіною О.С. накладено арешт на нерухоме майно, про що внесено запис про обтяження №56220851.

Як вбачається з матеріалів справи, що державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчих листів № 215/5051/23 виданих 21.12.2023 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу, вчиняються дії для виявлення майна, однак виходячи з наданих доказів судом встановлено, що рухоме, нерухоме та інше майно у ОСОБА_2 відсутнє, за вказаною адресою проживання у виконавчих документах боржник не з`являється, у державного виконавця відстуня можливість проведення опису та арешту іншого майна, яке можна реалізувати для задоволення потреб стягувача, тому суд приходить до висновку, що в даній частині скарги слід відмовити, оскільки державним виконавцем на теперішній час дотримано всі норми діючого законодавства та вжито заходи для виявлення, опису та арешту майна.

Стосовно зобов`язання державного виконавця звернутися до суду з поданням про привід та розшук боржника суд зазначає наступне.

Процесуальний порядок здійснення приводу боржника прямо встановлено виключно положеннями ст. 438 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача, тому розгляд подання про привід боржника повинно здійснюватися згідно з Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з позицією Верховного Суду України, ст. 438 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень незалежно від виду судочинства, а також рішень інших органів та посадових осіб щодо боржників у виконавчому провадженні за будь-якими передбаченими законом виконавчими документами, примусове виконання яких здійснюється органами ДВС та приватними виконавцями.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), здійснює привід осіб за рішенням тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, представників уповноважених органів з питань пробації під час відвідування суб`єктів пробації, здійснює привід у виконавчому провадженні, а також суб`єктів пробації, що ухиляються від прибуття за викликом уповноваженого органу з питань пробації, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках, передбачених законом або рішенням суду.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду не надано доказів того, що державний виконавець Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) Маняхіна О.С. здійснювала виклики боржника, та остання в свою чергу не з`являлася на вказані виклики.

Згідно п. 14 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу

Таким чином, враховуючи, що державним виконавцем не вживалися заходи щодо виклику боржника ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що зобов`язання звернутися до суду з поданням про привід боржника є передчасним, оскільки діючим законодавством визначено порядок звернення з вказаним поданням, тому скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, відповідно до частини 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що з актів державного виконавця вбачається, що боржник з`являється за вказаною адресою у виконавчих листах, тобто місце проживання ОСОБА_2 відоме, тому суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення скарги в частині зобов`язання звернутись до суду з поданням про оголошення розшуку боржника.

Щодо зобов`язання звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканість житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст. 311ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Також, згідно ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 не належить.

Крім того, матеріали справи не місять даних, що боржник державному виконавцю чинить перешкоди, не надає доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла особи, суд приходить до висновку, що скарга в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та необґрунтованою.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.12, 247, 259, 260, 438, 439, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маняхіної О.С. відмовити.

Ухвалу складено та підписано суддею 27 вересня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя: