УХВАЛА

27 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 215/4678/20

провадження № 61-6800ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Криворізької міської ради Косяк Н. В. про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відмовлено.

У травні 2024 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишено без руху.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід судді Верховного Суду Гудими Д. А. з підстав недовіри судді Верховного Суду при розгляді його касаційної скарги.

Заява про відвід обґрунтована тим, що «у судді завжди не гаразд з доброзичливістю, увагою»; суддя «має не належну професійну спрямованість, зацікавленість у кінцевому рішенні…»; «суддя не знає, що порушуються суб`єктивні права правопорушенням встановленим рішенням від 14 червня 2019 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 215/387/19, не знає, що факт правопорушення директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради, підлеглого Держави Україна встановлено рішенням від 14 червня 2019 року Дніпропетровського окружного адміністративного окружного суду у справі № 216/387/19 і цей факт має причино-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправною бездіяльністю, не знає, що строк з`ясовується по поштовим повідомленням, по єдиному реєстру поштових відправлень, не бачить, що до позову додані тільки його копії, не зважає на відсутність E-mail а значить і кабінету».

Вважає, що «суддя відмовляється витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи для того щоб не визнавати правопорушення встановлене рішенням від 14 червня 2019 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 215/387/19 деліктом правопорушення, за яке настає сплата компенсації за спричинення моральної шкоди і демонстративно відмовляється встановити обставини у справі порушуючи «розумного строку розгляду» та саме це підтверджує його зацікавленість»; «суддя вже визначив хибний предмет позову, а саме відшкодування моральної шкоди, тоді як предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідно до рішення від 14 червня 2019 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 215/387/19…».

Також заявник зазначає, що суддя «створює штучні перешкоди для виконання своїх обов`язків, перевищує владу та службові повноваження, навмисно затягує строки розгляду справи, не надав ухвали про відкриття провадження, використовує диктатуру судової влади, абстрактність, ілюзійність своєї діяльності для домінування, з метою використання своїх можливостей для задоволення своїх власних потреб, що призведе до результату розгляду справи в якому прямо заінтересований суддя»; суддя діє «на перевищення влади, службових повноважень, затягнення строку розгляду, його особистий інтерес, на використання його можливостей для задоволення його власних потреб».

Таким чином, у своїй заяві ОСОБА_1 висловлює сумніви в об`єктивності судді Верховного Суду Гудими Д. А. та не погоджується із залишенням його касаційної скарги без руху.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2024 року заявлений ОСОБА_1 відвід судді Верховного Суду Гудими Д. А. визнано необґрунтованим та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д.А. передано для вирішення судді Верховного Суду Осіяну О. М.

Вважаю, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду немає.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, §48).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Гудима Д. А. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів заявником не надано.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені, зводяться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними судовими рішеннями в цій справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів.

При цьому Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що заявлення завідомо безпідставного відводу є зловживанням процесуальними правами (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для відводу судді, не дають підстав для обґрунтованого сумніву в неупередженості та об`єктивності судді Гудими Д. А., при розгляді цієї справи, заява ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді справи судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Криворізької міської ради Косяк Наталії Володимирівни, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян