ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8040/24 Справа № 233/4821/20 Суддя у 1-й інстанції - Левчук О.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 233/4821/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Оверковський Костянтин Володимирович, на повторне заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року, яке ухвалене суддею Левчук О.О. та повне судове рішення складено 23 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі АТ «Акцент-Бакн») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилається на те, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк».

03.03.2018 відповідачка приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, з метою складання кредитного договору №SAMABWFC5 та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг кредитного ліміту, відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка, станом на 28.09.2020, має заборгованість в розмірі 36343,63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у в сумі 16371,00 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 19972,63 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC5 від 03.03.2018 року у розмірі 36343,63грн. та понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00грн.

Повторним заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC5 від 03.03.2018 в сумі 36343,63грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Оверковський К.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процессуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідачки про судові засідання, що призвело до порушення її процесуальних прав та є підставою для скасування рішення суду.

Відповідачка зазначає, що вона кредитний договір укладала, ніяких документів не підписувала. Вона мала картку в А-Банку, проте дана карта була оформлена для зарахування та користування власними коштами та ніяких кредитів вона отримувала.

16.10.2018 невстановлена особа, таємно викрала грошові кошти, які знаходились на банківських картках відповідачки, в тому числі, і на карті А-Банку, де було встановлено кредитний ліміт у розмірі 17000 гривень, проте цими коштами вона не користувалась. Відповідачка наполягає на тому, що вона, як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням, тому вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка звернулася до правоохоронних органів. 17.10.2018 нею було подано до ЧЧ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області заяву про вчинення злочину, відомості занесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань - кримінальне провадження №0001164 від 17.10.2018, та, як слідує зі змісту витягу, до ЧЧ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 16.10.2018 року невстановлена особа таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрала належні їй грошові кошти, які знаходилися на банківських картах «Укрсиббанк» рахунок № НОМЕР_1 в сумі 1300,00 грн. і 1138,00 гри. та «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 2984 грн. а також лімітних коштів в сумі 17000,00 грн з картки А-Банку».

Вказує й на те, що імперативна норма ст.1055 ЦК України встановлює, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Доказів того що кредитний договір був підписаний зі сторони позичальниці суду не надано, а тому суд дійшов безпідставного виснвоку щодо наявності між сторонами договірних відносин.

Наполягає на тому, що відповідачка не підписувала Умови отримання кредиту та інших послуг, які додаються до позовної заяви.

При цьому, якщо брати до уваги наданий до позовної заяви Договір про відкриття кредитної лінії №1046-0465 від 08.02.2022, то п. 2.4. визначає, що мета отримання кредиту: для задоволення особистих потреб позичальника, тобто, гроші направлені на задоволення споживчих потреб відповідачки, у зв?язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, чого у даному випадку не встановлено.

Також, вважає, що надані до позовної заяви документи (довідка-розрахунок про заборгованість) не є належним доказом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлює розмір заборгованості, оскільки такими доказами можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Акцент-Банк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ціна позову у даній справі становить 36 343,63 грн., що менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір №SAMABWFC5 від 03 березня 2018 року, невід`ємною складовою якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному позивачем розмірі.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Оверковський К.В., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів)

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Результат аналізу частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у разі наявностіу нього офіційної електронної адреси.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22).

Електронна адреса, яку відповідачка ОСОБА_2 вказала у заяві про перегляд судового рішення та на яку суд першої інстанції направив їй судову повістку-повідомлення про виклик в судове засідання, не містить доменне ім`я @mail.gov.ua, тобто сервісу електронної пошти Електронного суду, а тому не є офіційною.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_1 без обов`язкового належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що, згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.03.2018 року, відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно копії витягу «Умов та Правил надання банківських послуг», та витягу «Тарифів Банку» власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п.2.1.1.12.13. Договору.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_1 , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання за кредитним договором не виконала.

Згідно розрахунку позивача, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, заборгованість відповідачки, станом на 28.09.2020, становить 36343,63 грн. та складається з заборгованості за кредитом у в сумі 16371,00грн., заборгованість по відсоткам в сумі 19972,63грн.

Відповідачка ОСОБА_1 , категорично заперечує факт оримання кредитних коштів у розмірі 17 000,00 грн. та зазначає, що 16.10.2018 невстановлена особа, таємно викрала грошові кошти, які знаходились на банківських картках відповідачки, в тому числі, і на карті А-Банку, де було встановлено кредитний ліміт у розмірі 17000,00 гривень, проте, цими коштами вона не користувалась.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 11 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом під час розгляду справи встановлено, що 17.10.2018 відповідачкою ОСОБА_1 було подано до ЧЧ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області заяву про вчинення злочину, відомості занесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань - кримінальне провадження №0001164 від 17.10.2018.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до ЧЧ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 16.10.2018 року невстановлена особа таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрала належні їй грошові кошти, які знаходилися на банківських картах «Укрсиббанк» рахунок № НОМЕР_1 в сумі 1300,00 грн. і 1138,00 гри. та «Приватбанк» № НОМЕР_2 в сумі 2984,00 грн., а також лімітних коштів в сумі 17000,00 грн з картки А-Банку» (т.1 а.с. 28).

Відомості про те, що відповідачка ОСОБА_1 розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідачки, не довів, що остання, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, що ОСОБА_1 , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Отже, позивач АТ «Акцент-Банк» не надав суду належних та допустимих доказів щодо використання відповідачкою ОСОБА_1 кредитних коштів та, відповідно, наявності правових підстав для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC5 від 03 березня 2018 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів стягує з позивача АТ «Акцент-Банк» на користь відповідачки ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору, у загальному розмірі 3 006,88 грн (484,48 грн (т. 2 а.с.9, 12) + 2 522,40 грн (т. 2 а.с. 97, 41)).

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Оверковський Костянтин Володимирович, задовольнити.

Повторне заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 006 (три тисячі шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: