УХВАЛА

27 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 463/3632/17

провадження № 61-12797ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бенем Богданом Зіновійовичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади

м. Винники до Винниківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залучено до участі у справі Львівську міську раду як правонаступника Винниківської міської ради.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року скасовано.

Повернуто територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0256 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), площа 0,06 га на АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення Винниківської міської ради від 25 червня 2015 року № 1922 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У вересні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бенем Б. З., на постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки сформована у системі «Електронний суд» 18 вересня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою, четвертою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку.

Особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

До касаційної скарги доказів на підтвердження дати отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції не додано та не заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що оскаржувана постанова Львівського апеляційного суду прийнята 12 серпня 2024року (повний текст складено 15 серпня 2024 року), тому останнім днем на касаційне оскарження судового рішення є 16 вересня 2024 року.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише - за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та наданням відповідних доказів.

Отже, заявнику необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту разом із супровідним листом (зі штрихкодовим ідентифікатором для відстеження поштового відправлення), довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Вказівка у змісті касаційної скарги, що заявник має право на поновлення строку касаційного оскарження, оскільки представник ознайомився з повним текстом оскаржуваної постанови 19 серпня 2024 року без надання відповідних доказів на підтвердження зазначеного не є виконанням вимог процесуального законодавства. Верховний Суд, зокрема, звертає увагу заявника на відсутність матеріалів цивільної справи №463/3632/17 у провадженні суду до етапу вирішення питання про відкриття провадження та витребування вказаної справи.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Касаційна скарга містить платіжну інструкцію від 18 вересня 2024 року № 7877-0508-0135-9937 про часткову сплату заявником судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 133,82 грн.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Судові рішення, які оскаржує заявник, свідчать про існування однієї вимоги немайнового характеру (щодо визнання недійсним рішення) та однієї вимоги майнового характеру (повернення земельної ділянки).

Отже, при поданні позову за вимогу немайнового характеру судовий збір мав бути сплачений у розмірі 1 600 грн.

З огляду на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня

2019 року вартість спірної земельної ділянки відповідно до нормативної грошової оцінки складає 178 484,39 грн.

Ставка судового збору, що підлягала до сплати за вимогу майнового характеру, становила 2 677,26 грн (178 484,39 х 1,5%)

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 8 554,52 грн (1 600 грн + 2 677,26 грн) * 200% = 8 554,52 грн).

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на зазначене, судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням зазначеного коефіцієнту буде становити 6 843,61 грн (8 554,52 грн * 0,8%).

Оскільки за подання касаційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 133,82 грн, то заявнику необхідно доплатити додатково судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 709,79 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Бенем Богданом Зіновійовичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець