ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №489/8297/23
Провадження №2/477/605/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Пихтіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2024 року до суду надійшов, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва від 19 грудня 2023 року, позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 , в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №2153663 від 19 жовтня 2019 року у розмірі 34506 грн. 41 коп., судові витрати у розмірі 2147 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2153663.

Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.uа, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та акцептована ОСОБА_1 19 жовтня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України, заявки на укладення договору №2153663 від 19 жовтня 2019 року, якою відповідач прийняла пропозицію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укласти договір позики.

Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на яку в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 6550,00 грн. на поточний/картковий рахунок, вказаний відповідачем при оформленні договору позики.

На умовах договору позики позикодавець надав відповідачу грошові кошти у гривні на умовах, передбачених договором позики №2153663 у розмірі 6550,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 01.11.2019 року.

Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, обумовлені договором.

Відповідач зобов`язань за договором не виконала, не здійснивши жодного платежу, в зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за договором позики.

10 березня 2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №002-100320.

У свою чергу, 22 червня 2021 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало договір факторингу №20210622/1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» . Згідно зазначеного договору, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у тому числі до ОСОБА_1 .

Станом на 13 грудня 2023 року заборгованість відповідача за договором позики становить 34508,41 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 6550,00 грн.,

- заборгованість по процентам за користування - 1362,40 грн.,

- заборгованість по простроченим процентам за користування 3275,00 грн.,

- заборгованість по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором за період з 10.09.2021 року по 07.01.2022 року 21222,00 грн.,

- заборгованість за пенею 0,00 грн.,

- інфляційне збільшення за період з 02.11.2019 року по 23.02.2022 року 2099,01 грн.

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальній сумі 34508,41 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою від 30 січня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

21 лютого 2024 року представник позивача надав суду заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно за зареєстрованим місцем проживання відповідача, відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від неї заяви про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Відповідно до договору позики №2153663, укладеного в електронній формі 19 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 позикодавець надав, а позичальник отримав кошти в сумі 6550,00 гривень строком на 13 днів. Датою повернення позики визначено 01.11.2019 року. Договором встановлено, що позичальник сплачує за користування позикою процентну винагороду за базовою процентною ставкою у розмірі 1,6% на день. Відповідно до пункту 3 договору, проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Договором визначено розмір процентів на прострочену позику у день 2,7%, розмір процентів на прострочену позику річний 985,5%. Пунктом 5 вказаного договору визначено, що його підписано шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.14).

Згідно з довідкою про ідентифікацію б/н та дати, договір №2153663 від 19.10.2019 року підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, який відправлено ОСОБА_1 на номер телефону (а.с.15).

Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Таким чином, суд вважає встановленим, що між сторонами укладено вищезазначений договір №2153663 від 19 жовтня 2019 року, за яким позикодавець надав, а позичальник отримав кошти в сумі 6550,00 гривень строком на 13 днів зі сплатою процентів за користування коштами.

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №002-100320 (а.с.36-41).

Згідно п.4.3 Розділу 4 договору факторингу право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру прав грошових вимог.

Зазначений акт приймання-передачі Реєстру прав грошових вимог був підписаний між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» 10 березня 2021 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі під порядковим №140.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, 10 березня 2021 року відбулося відступлення прав вимоги за договором №2153663 від 19 жовтня 2019 року щодо боржника ОСОБА_1 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс».

В свою чергу 22 червня 2021 року ТОВ «Сіроко Фінанс» уклало договір факторингу №20210622/1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» . Згідно п.2.1.3 Розділу 2 договору право вимоги до боржників за договорами переходить до фактора з дати підписання сторонами Реєстру прав грошових вимог.

Зазначений Реєстр прав грошових вимог був підписаний між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 22 червня 2021 року. Відомості щодо боржника ОСОБА_1 містяться у реєстрі під порядковим №903.

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» 22 червня 2021 року набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 13 грудня 2023 року за договором №2153663 від 19 жовтня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 34508,41 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 6550,00 грн.,

- заборгованість по процентам за користування - 1362,40 грн.,

- заборгованість по простроченим процентам за користування 3275,00 грн.,

- заборгованість по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором за період з 10.09.2021 року по 07.01.2022 року 21222,00 грн.,

- заборгованість за пенею 0,00 грн.,

- інфляційне збільшення за період з 02.11.2019 року по 23.02.2022 року 2099,01 грн. (а.с.21).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач не здійснила жодного платежу за договором, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6550,00 грн. та процентами за користування у розмірі 1362,40 грн., виходячи із розрахунку 1362,40 = 6550 х 1,6% х 13, де 1,6% - базова процентна ставка за договором, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно заборгованості по простроченим процентам за користування у розмірі 3275,00 грн., зазначена вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З загального правила слідує про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, позивачем не надано жодних розрахунків зазначеної суми. Також є незрозумілим, за який період нарахована заборгованість по простроченим процентам за користування у вказаному розмірі.

Таким чином, заборгованість по простроченим процентам за користування у розмірі 3275,00 грн., про стягнення якої з відповідача просить позивач, є необгрунтованою та вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по простроченим процентам за користування, нараховані новим кредитором за період з 10.09.2021 року по 07.01.2022 року 21222,00 грн., та інфляційне збільшення за період з 02.11.2019 року по 23.02.2022 року 2099,01 грн.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (наведену правову позицію викладено у Постанові ВП ВС від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17)

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що договором №2153663 від 19 жовтня 2019 року зазначено кінцевий термін погашення позики не пізніше 01.11.2019 року, також визначено розмір процентів на прострочену позику у день 2,7%, розмір процентів на прострочену позику річний 985,5%.

Таким чином, з урахуванням викладеного, виконання зобов`язання за договором є простроченим з 02 листопада 2019 року.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по прострочених відсотках за період з 10 вересня 2021 року по 07 січня 2022 року, а всього за 120 днів у сумі 21222,00 грн, з розрахунку 6550,00 х 2,7 % х 120 = 21222,00 грн. Зазначений розмір заборгованості, на думку суду, є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 2099,01 грн., то суд вважає цю вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) використовується зокрема для підрахунку втрат від інфляції за статтею 625 ЦК України.

Позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат за період з 02 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з суми боргу відповідача у розмірі 11187,40 грн.

Суд не погоджується з періодом нарахування інфляційних витрат, який вказує позивач.

Так, відповідно до договорів факторингу, предметом договору є належні фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру №20210622/1 прав вимоги від 22 червня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 11187, 40 грн. Договором факторингу визначено термін «Право вимоги», яким є всі права клієнта зо договірними відносинами з боржником в тому числі права грошових вимог по поверненню наданих боржнику коштів, строк платежу за якими настав або настане в майбутньому.

Таким чином, на думку суду, право нарахування плати за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України позивач набув з 22 червня 2021 року, тобто коли ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

Отже, інфляційні витрати мають нараховуватись з 22 червня 2021 року. Таким чином, період нарахування інфляційних витрат становить з липня 2021 року по лютий 2022 року.

Крім того, враховуючи, що позивачем не доведено заборгованість по простроченим процентам за користування у розмірі 3275,00 грн., то розрахунок інфляційних витрат має бути здійснено на суму боргу, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6550,00 грн. та заборгованості по процентам за користування у розмірі 1362,40 грн., а саме 6550,00 +1362,40=8912,40 грн.

Враховуючи вищезазначене, проведенням арифметичних обчислень судом встановлено, що інфляційні витрати за договором складають 534,74 грн. (8912,40 х 1,06 8912,40 = 534,74 грн., де 1,06 індекс інфляції, розрахований за формулою (ІІ1:100)х(ІІ2:100)х…(ІІZ:100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення, виходячи з наступних щомісячних значень інфляції : липень 2021 року 100,10, серпень 2021 року 99,80, вересень 2021 року 101,20, жовтень 2021 року 100,90, листопад 2021 року 100,80, грудень 2021 року 100,60, січень 2022 року 101,30, лютий 2022 року 101,60).

Отже, стягненню з відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором підлягають 6550,00 грн. - за тілом кредиту, 1362,40 грн. - за процентами за користування кредитом, 21222,00 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором за період з 10 вересня 2021 року по 07 січня 2022 року), 534,74 грн. - інфляційне збільшення за період з 22 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати заборгованості за договором у повному обсязі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 29669,14 грн. та відмови у задоволенні вимог у розмірі 4839,27 грн. у зв`язку з їх необгрунтованістю в цій частині.

Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір від 11 грудня 2023 року №20231211-1, укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (а.с.33-35) та попередній (орієнтовний) розрахунок витрат у справі, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 7000 грн. (а.с.27). У зазначену суму включається оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі, оплата послуг адвоката зі збирання доказів, долучених до позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань та інших процесуальних документів у ході розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом з тим, витрати на правничу допомогу адвоката, на думку суду, не є співмірними зі складністю страви.

Так, позовна заява не містить посилань на судову практику та є за своїм змістом стандартною для справ про стягнення заборгованості за договорами позики. Стосовно збирання доказів, долучених до позовної заяви, то позивачем не вказано, у чому саме полягало збирання доказів, враховуючи, що до позовної заяви долучено лише ті докази, які мають бути наявними у позивача.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та пропорційним до предмета спору, отже, таким, що підлягає частковому задоволенню у розмірі 5000 грн.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та роз`яснень п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, з відповідача належить стягнути:

- судовий збір на користь держави, пропорційний до розміру задоволених позовних вимог 1846 грн. 60 коп. (29669,14 грн. х 100 / 34508,41 = 86%; 2147,20 грн. х 86% = 1846,6);

- витрати на правничу допомогу, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог -4300 грн. 00 коп. (5000 х 86%=4300).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» () заборгованість за договором позики №2153663 від 19 жовтня 2019 року у сумі 29669 (двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» () судові витрати по справі в сумі 1846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» () витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4300 (чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА -Ф» (, адреса: 79013, м.Львів, вул.Степана Бандери, 87, офіс 54);

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Л.М.Семенова