ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/329/24

провадження № 22-ц/4809/1314/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ),

третя особа - Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Андрухова Максима Івановича, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року у складі судді Червоненка Д. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив:

-визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки DAF, модель CF 75.250, випуску 2003 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , типа ТЗ - Загальний вантажний фургон-С, колір-білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , об`єм двигуна 9 200 куб.см., повна маса 18 000 кг;

-скасувати арешт транспортного засобу - автомобіль марки DAF, модель CF 75.250, випуску 2003 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , типа ТЗ - Загальний вантажний фургон-С, колір-білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , об`єм двигуна 9 200 куб.см., повна маса 18 000 кг, накладений постановою Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2023 № 37, виконавче провадження № НОМЕР_7.

Позовна заява мотивована тим, що 29.08.2014 позивачем був придбаний автомобіль марки DAF, модель СF 75.250, випуску 2003 року, а його реєстрація проведена в центрі ДАІ 4601 у Львівській області.

Під час реєстрації транспортного засобу працівниками ДАІ було допущено помилку і вказаний транспортний засіб зареєстрували на іншу особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як позивач є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так як, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не містить інформацію про рік народження та ідентифікаційний код власника, вказану помилку виявити вчасно не вдалося, внаслідок чого штрафи за адміністративні правопорушення стали приходити не на позивача, а на відповідача.

Згодом, постанови про накладення штрафів були передані до Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для виконання, та постановою державного виконавця від 25.08.2023 № 37 у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 накладено арешт на спірний транспортний засіб, а 06.03.2024 працівниками поліції у позивача було вилучено транспортний засіб у зв`язку з тим, що він перебуває під арештом.

Оскільки документи, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу не збереглися, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року залучено до участі у справі Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голованівський відділ державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності та скасування арешту майна.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні відповідач позов визнав, що суперечить ст. 392 ЦК України, тобто в даному випадку відсутній спір про право.

Також, недоведеною є позовна вимога про скасування арешту на транспортний засіб, а матеріалів виконавчого провадження суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Андрухов М. І., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно із відповіддю Регіонального центру ГСЦ МВС у Львівській області копії документів, що стали підставою для реєстрації спірного автомобіля не збереглися за закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що виправити помилку адміністративним шляхом неможливо.

Метою позову ОСОБА_1 було не виникнення права власності, а його підтвердження.

Відповідач, в силу того, що він знає, що спірний транспортний засіб не його, не міг не визнати позов, інкше це були б шахрайські дії з його сторони, а визнання позову є процесуальним правом відповідача.

Твердження суду першої інстанції про те, що вирішити даний спір можливо шляхом внесення змін до Єдиного державного реєстру транспортних засобів суперечить нормам цивільного обороту та інтересам відповідача, який в разі таких дій втратить права на пільги та субсидії, а купувати свій же автомобіль суперечить здоровому глузду.

При цьому, суд першої інстанції повинен був встановити, чи було порушене цивільне право або інтерес, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Андрухов М. І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 та представник Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою та довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач та третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 29.08.2014, ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є власником автомобіля марки DAF, модель CF 75.250, випуску 2003 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , типа ТЗ - загальний вантажний фургон - С, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_4 , об`єм двигуна 9200 куб. см., повна маса 18 000 кг.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 09.01.2022 серії АА № 00001651 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

При цьому, в постанові зазначена адреса проживання позивача: АДРЕСА_1 , в той час як адреса відповідача: АДРЕСА_2 .

Також, на відповідача було складено ще дві постанови, в одній із них зазначено адресу проживання відповідача, в іншій на позивача.

З поданої інформації від 10.11.2023 РЦС ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, згідно даних державного реєстру ТЗ станом на 09.11.2023 транспортний засіб DAF, модель CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстровано в ТСЦ 4641 29.08.2014 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копії документів, що стали підставою для реєстрації знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання.

Згідно наданої інформації від 31.08.2023 Територіальним сервісним центром № 4844 ГСЦ МВС В Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований транспортний засіб DAF, модель CF 75.250, 2003 року випуску, об`єм двигуна 9200 см. куб. дата державної реєстрації 29.08.2014; крім того за вказаною особою зареєстровані інші транспортні засоби.

06.03.2024 складено акт огляду на тимчасово затриманий транспортний засіб DAF, модель CF 75.250, реєстраційний номер НОМЕР_4 у зв`язку з розшуком транспортного засобу боржника відповідно до постанови Голованівського відділу ДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2023 № 37.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Аналіз положень статті 51 ЦПК Українидає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження№ 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18)).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючсь до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на траспортний засіб та скасувати його арешт, накладений постановою державного виконавця Голованівського відділу державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.08.2023 № 37, виконавче провадження № НОМЕР_7 (а. с. 52-56).

Згідно результів пошуку в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень у виконавчому провадженні № НОМЕР_7, відкритого 25 серпня 2023 року, боржником зазначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а стягувачем - Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (а. с. 138).

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися досуду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05травня 2020 року у справі № 554/8004/16, провадження 14-431цс19).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, провадження № 61-2303св23.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України).

Відповідачами всправі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті є стягувачем у виконавчому провадженні, в межах якого позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності та скасування арешту транспортного засобу, очевидно, що за такого формулювання позовних вимог, особою, питання про права та обов`язки якої вирішується судом у розглядуваній справі насамперед є також стягувач.

Позивач позов пред`явив лише до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті також мав бути залучений до участі у справі як співвідповідач, оскільки рішення суду першої інстанції також стосується його прав та інтересів.

Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті не був залучений до участі в справі, а підтвердження того, що позивач подавав до суду першої інстанції клопотання про залучення його до участі у справі, матеріали справи не містять, як наслідок, позовні вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання права власності та скасування арешту майна необхідно було відмовити через неналежний суб`єктний склад відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову з правильно визначеним суб`єктним складом відповідачів з вказаними позовними вимогами.

Суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги позивача про наявність підстав для визнання за ним права власності на транспортний засіб та скасування його арешту, з огляду на те, що вказаним доводам має бути надана відповідна оцінка у випадку подання позову з належно визначеним суб`єктним складом відповідачів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання права власності та скасування арешту на транспортний засіб з підстав недоведеності позовних вимог, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та норми права, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотивів відмови в задоволенні вказаного позову.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Андрухова М. І., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року зміні, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Андрухова Максима Івановича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30.09.2024.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко