ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4354/24Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/798/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/4354/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.

На обґрунтування посилається на ту обставину, що шлюб сторін спору розірвано й після розірвання шлюбу діти сторін залишилися проживати разом з позивачкою. ОСОБА_2 несе витрати на їхнє утримання, натомість відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання сина й доньки не надає, хоча працює й має стабільний дохід.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.02.2024 року, і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 1211,20 судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.07.2024 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1500 грн на кожного.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що його дохід становить 6521,74 грн, що підтверджується довідкою ТзОВ Експрес бетон буд від 08.04.2024 року № ЕК00-000001. При потребі матеріально допомагає дітям, окрім того, на його утриманні перебуває непрацездатний батько.

Враховуючи наведені обставини, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн на кожну дитину, однак готовий платити аліменти у розмірі 1500 грн на кожну дитину щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн, є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання сини та доньки не здобуто.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.09.2011 року між сторонами було укладено шлюб, під час якого народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2011 року (а.с. 3) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.04.2024 року у справі 607/3341/24, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 46).

Після розірвання шлюбу, діти проживають з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні. Остання зареєстрована ФОП та здійснює підприємницьку діяльність в сфері торгівлі.

ОСОБА_1 проживає окремо по АДРЕСА_2 , в будинку разом з батьком - пенсіонером за віком.

Відповідач офіційно працевлаштований, займає посаду моторист бетонозмішувальної установки у ТОВ «Експрес Бетон», що підтверджується копією довідки ТОВ «Експрес Бетон» від 08.04.2024 № ЕК00-000001 (а.с. 25).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Вказаний розмір є мінімальною межею. Максимальна межа не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, що становить 31960 грн, тому розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджено, що діти сторін проживають разом із матір`ю і перебувають на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку та на регулярній основі не надає коштів на їх утримання, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про передчасність висновку суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн на кожну дитину щомісячно, зважаючи на єдине джерело його доходів - заробітну плату у ТОВ «Експрес бетон буд», що є непосильним для нього на даний час, колегія суддів відхиляє, адже судом при визначенні розміру аліментів враховано те, що під час судового засідання відповідач зазначив, що середньомісячний його дохід в середньому складає 15000 грн.

Позиція відповідача про те, що розмір аліментів в сумі 1500 грн відповідатиме принципу розумності та справедливості є помилковою, зважаючи на встановлені судом обставини справи і не враховує принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, що закріплений у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що батько перебуває на утриманні сина. Крім цього, як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , що ОСОБА_7 є пенсіонером за віком, номер особового рахунку НОМЕР_4 і відповідно отримує пенсію.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем в апеляційній інстанції, слід покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем в апеляційній інстанції, слід покласти на відповідача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів