Справа № 630/939/23
Провадження № 2/630/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Нескоромної Ю.О..,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача (дистанційно) Литвиненка В.Л.,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/939/23 (провадження № 2/630/25/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що з 15 серпня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 лютого 2022 року. Під час шлюбу у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_5 . В грудні 2021 року він та його дружина захворіли на COVID, а вже на початку січня 2022 року у поведінці ОСОБА_3 відбулись дивні зміни почала сваритися з своєю матір`ю, яка приїхати в гості, розповідати про матір незвичні речі, почала пізно лягати спати і прокидалася о четвертій годині ранку, почала зловживати алкоголем. Така поведінка ОСОБА_3 призводила до частих сварок і врешті стала причиною розлучення. Але на той час він, ОСОБА_1 , не міг припустити, що така поведінка була проявом психічної хвороби у ОСОБА_3 . В середині лютого 2022 року ОСОБА_3 разом із донькою поїхала до своєї матері в м. Рубіжне Луганської області, де й потрапила в окупацію одразу після початку 24 лютого 2022 року військової агресії російської федерації проти України. Навесні 2022 року ОСОБА_3 разом із донькою вдалося повернутися до м. Люботин, до нього додому, і вони проживали разом до серпня 2022 року, коли ОСОБА_3 вирішила виїхати до Німеччини. Під час проживання в Німеччині, як про це йому розповідала особисто ОСОБА_3 , з лютого 2023 року ОСОБА_3 перебувала у глибокій депресії та розмірковувала про суїцид. Але наприкінці червня 2023 року ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_5 повернулися в Україну, і проживали в його будинку. Він, ОСОБА_1 , одразу попіклувався про забезпечення доньки одягом, іграшками і розвагами, та оновив для неї закордонний паспорт. Майже одразу після повернення до м. Люботин ОСОБА_3 почала проводити час самостійно, і вже через тиждень знову почала зловживати спиртними напоями, поводила себе неадекватно, і припинила піклуватися про доньку. Невдовзі ОСОБА_3 почала поводити себе агресивно, висловлювалась нецензурною лайкою в присутності доньки, йшла з дому о 5 ранку і була відсутня протягом дна, а іноді навіть не приходила ночувати додому. Фактично донька перебувала на його, ОСОБА_1 , утриманні. На його зауваження щодо такої поведінки лише викликали у ОСОБА_3 агресію. Неадекватна поведінка ОСОБА_3 також проявилась в тому, що вона серед дня розпивала алкогольні напої з невідомими особами поряд з продуктовим магазином, розташованим неподалік від дому, куди він, ОСОБА_1 , прийшов з донькою. Побачивши матір у такому стані, дитини була збентежена. Тому він, ОСОБА_1 , запропонував ОСОБА_3 припинити вживання алкоголю і поїхати з ним додому. Натомість ОСОБА_3 почала в присутності доньки ображати його нецензурною лайкою та втекла в невідомому напрямку. Невдовзі після цього ОСОБА_3 викликала поліції та звинуватила його у спробі її викрасти. Але перебуваю у приміщенні відділення поліції, вона поводила себе неадекватно і намагалася втекти, через що й була госпіталізована до психіатричної лікарні. Лікування ОСОБА_3 в умовах лікарні тривав 1,5 місяці. Але й після того ОСОБА_3 продовжувала поводити себе неадекватно, не намагалася влаштуватися на роботу і постійно прагнула куди-небудь поїхати. Така поведінка впливає на її здатність належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки в частині забезпечення належних умов для виховання, проживання та гармонійного розвитку. Натомість він, ОСОБА_1 , не має поганих звичок, характеризується позитивно, добре ставиться до доньки і здатен забезпечити нормальний розвиток та умови проживання у власному будинку, що відповідатиме інтересам дитини.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 отримала копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами 26 вересня 2024 року. Однак, у визначений судом 15-денний строк відповідач відзив не подала.

В межах підготовчого провадження представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Литвиненком В.Л. поданий відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем. Представник послався на ті обставини, що ОСОБА_3 займається вихованням своєї малолітньої доньки, піклується про неї, та має необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, і саме проживання малолітньої доньки з матір`ю відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її фізичному та психологічному розвитку. Під час спільного проживання у шлюбі саме чоловік, позивач в справі, поводив себе агресивно по відношенню до дружини, принижував її честь і гідність, через що вона з донькою кілька разів переїжджала з будинку позивача до своїх батьків для подальшого проживання. Але позивачу кожного разу вдавалося її вмовити повернутися до його будинку. Також представник ОСОБА_6 вказав, що в червні 2023 року ОСОБА_3 з донькою тимчасово повернулась з Німеччини до України для оформлення нових документів доньці. Та вже 27 серпня 2023 року позивач із застосуванням фізичної сили визнав ОСОБА_3 зі свого будинку, в якому вона має зареєстроване місце проживання, а доньку силоміць залишив проживати із собою. Своєю поведінкою позивач порушує права ОСОБА_3 як матері, оскільки відмовляється повернути їй доньку та висуває умову завчасного узгодження з ним дати і часу відвідування доньки. Натомість позивач постійно зайнятий на роботі, навіть у нічний час, та він не здатен зрозуміти потреби малолітньої дівчинки, а від так і доглядати за нею, що негативно позначиться на морально-психологічному стані дитини. На думку представника, саме відповідач ОСОБА_3 , як любляча мати, може доглядати та виховувати доньку, піклуватися про її здоров`я, та захистити її, бо має документи на тимчасове проживання за межами України.

Інших процесуальних заяв по суті справи учасниками справи не подано.

Ухвалою від 05 лютого 2024 року задоволено частково клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_3 вивозити за кордон дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 виступив з промовою на підтримання заявленого ним позову та просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач у своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позову, наголосив на тому, що в період проживання у Німеччині ОСОБА_3 ухилялася від спілкування з ним, тому він лише згодом дізнався про те, що вона зловживала алкоголем, що призвело до того, що місцеві соціальні служби могли відібрати у неї доньку через перебування дитини в ситуації, яка була для неї загрозливою. Після повернення в Україну ОСОБА_3 з їх спільною донькою оселилася в його будинку, але вже через два тижні ОСОБА_3 почала уходити з дому, залишаючи тривалий час доньку без догляду. Через це він вимушений був взяти усю опіку над донькою на себе, та навіть довелось звертатися за допомогою у догляді за донькою до своїх батьків. ОСОБА_3 не змінила своєї поведінки і ставлення до потреб доньки, почала зловживати алкоголем. Врешті, через погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 була госпіталізована. Але після завершення лікування ОСОБА_3 вирішила переїхати на інше місце проживання, та орендувала квартиру в м. Харкові. Однак донька вже не мала бажання спілкуватися з матір`ю. Він доклав зусиль для влаштування доньки на навчання до школи та забезпечення її усім для цього необхідним. Натомість ОСОБА_3 була налаштована проти того, аби донька навчалась за місцем свого проживання, де у неї з`явились друзі, де вона відвідувала гуртки. Врешті ОСОБА_3 , скориставшись тим, що донька приїхала до неї на свято Нового року, вивезла її за кордон. Цим вона поставила дитини у небезпеку, бо поїхала з нею на територію російської федерації, аби звідти проїхати до окупованої частини Луганської області, де проживає її матір. Він, ОСОБА_1 , впевнений, що такі дії були вчинені ОСОБА_3 у хворобливому стані, і це може негативно вплинути на дитину.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні висловився проти задоволення позову та пояснив, що надані позивачем документи не підтверджують негативні характеристики ОСОБА_3 , про які вказав позивач. Навпаки, ОСОБА_3 за станом здоров`я здатна доглядати за донькою, що підтверджується сертифікатом про проходження психіатричного огляду, а також вона є працездатною, і проживає в орендованій квартирі, і саме вона піклувалася про безпеку доньки, коли виїхала за кордон України.

Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області Ровгейша Н.Н. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та пояснила, що на виконання доручення суду органом опіки та піклування був наданий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини Суслової Єсенії з батьком ОСОБА_1 за адресою його місця проживання. Такий висновок ґрунтується на перевірених спеціалістами служби у справах дітей обставин та умов проживання кожного з батьків та наданих ними на засіданні відповідної комісії пояснень. Зокрема, ОСОБА_3 пояснювала, що наразі страждає на глибоку депресію, викликану багатьма причинами, та проживає в орендованій квартирі, і з донькою бачиться на вихідних. При складанні висновку також були враховані відомості, отримані в результаті бесіди спеціалістів служби у справах дітей із малолітньою Єсенією.

Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Сторони, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2015 року, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 16 лютого 2022 року, ухваленого в справі № 630/26/22 за позовом ОСОБА_3 , та яке набрало законної сили 21 березня 2022 року.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 15 листопада 2017 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Позивач ОСОБА_1 з 20 квітня 2010 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок за вказаною адресою належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 грудня 2008 року виконавчим комітетом Люботинськох міської ради Харківської області.

Відповідач ОСОБА_3 за даними Єдиного державного демографічного реєстру станом на 04 вересня 2023 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, або одного із них.

Сторони в справі не оспорювали те, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проживання батьків за однією адресою не виключає виникнення спору про те, з ким із них буде проживати дитина, та не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із них. В даному випадку встановлюється, чи фактично припинені між сторонами шлюбні відносини, чи ведеться спільне господарство та чи змогли батьки самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини.

Дитина ОСОБА_7 , починаючи з 31 серпня 2021 року відвідувала групу з короткотривалим режимом перебування дошкільного підрозділу Люботинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний наклад» № 2 Люботинської міської ради Харківської області, а вже з 10 січня 2022 року її було переведено до Комунального закладу «Люботинський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 5 Люботинської міської ради Харківської області». З цього закладу дитину було відраховано 31 серпня 2023 року за заявою батька ОСОБА_1 у зв`язку зі вступом до 1 класу Люботинського ліцею № 2 Люботинської міської ради Харківської області.

З обставин позову, проти яких відповідачем не були висловлені заперечення, випливає, що в середини лютого 2022 року ОСОБА_3 з донькою Єсенією виїхали з постійного місця проживання до м. Рубіжне Луганської області, де потрапила в зону бойових дій і опинилася в окупації, звідки змогла повернутися до м. Люботин лише наприкінці весни 2022 року. Невдовзі, в серпні 2022 року відповідач ОСОБА_3 з донькою Єсенією виїхали з місця свого проживання в м. Люботин до Німеччини, звідки повернулися в червні 2023 року і знову оселися в будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже встановлені обставини вказують на те, що між сторонами припинились шлюбні відносини і ведення спільного господарства за ініціативи ОСОБА_3 . Але позивач ОСОБА_1 , розуміючи необхідність виконання свого батьківського обов`язку по утриманню доньки, надсилав грошові кошти на користь ОСОБА_3 , на її банківську картку, в період з початку квітня 2022 року по червень 2022 року включно та з початку вересня 2022 року і до початку лютого 2023 року. Загалом позивачем було перераховано на користь відповідача 56850,00 грн.

Повернення ОСОБА_3 разом із донькою в червні 2023 року в будинок позивача ОСОБА_1 і фактичне проживання в ньому суд розцінює як те, що кожен із батьків однаково визначав місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, в будинку, в якому вона проживала від народження.

З виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 5229, наданої КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», вбачається, що ОСОБА_3 була направлена 19 липня 2023 року на лікування у зазначений медичний заклад екіпажем швидкої медичної допомоги, де проходила лікування в умовах стаціонару до 24 серпня 2023 року. Госпіталізації, як про це вказано у виписці, перебувало те, в період проживання в Німеччині у ОСОБА_3 на тлі вживання алкоголю розпочалась депресія, через що соціальні служби погрожували відібрати дитину, якщо вона продовжуватиме вживання алкоголю, це спонукало її повернутися в Україну. Але після повернення вона, ОСОБА_3 , продовжила вживати алкоголь, на світанку уходила з дому і фактично припинила доглядати за донькою; в поведінці була збудженою і проявляла агресію до колишнього чоловіка.

Наведені вище обставини дають підстави суду для висновку про те, що поведінка відповідача ОСОБА_3 стала тим чинником, який призвів до остаточного припинення відносин між ним вже як колишнього подружжям, яке продовжувало проживати в одному помешканні, і могла завдати певної шкоди правам і свободам дитини, Суслової Єсенії, а також спонукала до необхідності визначення того, з ким із батьків буде проживати дитина.

Починаючи з 28 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_3 оселилася в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка була надані їй у тимчасове користування на строк до 28 березня 2024 року на підставі договору найму житлового приміщення від 28 вересня 2023 року.

Окреме проживання сторін лише підсилило виниклий спір щодо визначення місця проживання дитини. Те, що відповідач ОСОБА_3 не була налаштована на вирішенні такого спору за взаємною згодою з позивачем свідчить та обставина, що ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали 01 січня 2024 року за межі України, що підтверджено інформацією Державної прикордонної служби України, викладеною в листі від 08 січня 2024 року.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За дорученням суду органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області подано суду висновок від 06 грудня 2023 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Такий висновок ґрунтується як на підставі проведеної перевірки житлово-побутових умов в будинку, в яких проживають позивач ОСОБА_1 разом із донькою, та в якому створені усі необхідні умови для повноцінного проживання та виховання дитини, так і проведеної перевірки житлово-побутових умов за місцем тимчасового проживання відповідача ОСОБА_3 , яка мешкає в однокімнатній квартирі гостинного типу, в якій є необхідні меблі та кухонне приладдя, та в якій задовільні санітарно-гігієнічні умови для проживання.

При підготовці висновку спеціалісти служби у справах дітей змоги провести бесіду з дитиною Сусловою Єсенією, та з`ясували, що дитини активна і розвинена відповідно до свого віку, та емоційно прив`язана як до матері, так і до батька.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що батько не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір`ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час спільного проживання у належний спосіб виконували свої батьківські обов`язки, малолітня дитини прихильна до них обох. Однак, після припинення стосунків між сторонами склалися неприязні відносини через зловживання відповідачем алкоголем та аморальною поведінкою, що викликало у позивача стійке переконання у нездатності відповідача створити належні умови для виховання і розвитку їх спільної дитини, які б мали перевагу над тими умовами, в яких проживає дитини в будинку батька.

внаслідок чого у дитини розвинулось негативне ставлення до матері виключно через спробу змінити звичне для нього місце проживання, що, на думку суду, має істотне значення у вирішенні спору про місце проживання дитини. Тому суд визначає місце проживання малолітнього ОСОБА_8 разом з батьком ОСОБА_9 , відповідачем за первісним позовом у даній справі.

Позивач ОСОБА_1 має постійне місце проживання, де створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, має самостійний заробіток, а від так, на переконання суду, може створити для дитини належні умови для виховання та розвитку.

Також суд бере до уваги ті обставини, що дитина ОСОБА_7 народилась і зростала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьками; що в м. Люботин проживають її бабуся і дідусь батьки позивача, і те що дитина за сприяння батька почала навчання в 1-му класі Люботинського ліцею № 2 Люботинської міської ради Харківської області, розташованого неподалік від місця її постійного проживання.

Враховуючи вищевикладене, суд визначає місце проживання малолітньої дитини разом з батьком ОСОБА_1 за місцем їх постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, задоволення позову ніяким чином не позбавляє ОСОБА_3 права приймати участь у вихованні дитини, у спілкуванні з нею.

Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Так, позивачем ОСОБА_1 при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 01 вересня 2023 року, а також сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн. за поданні в справі заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 01 лютого 2024 року. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 176, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 1679,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, , адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 26.

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

22 липня 2024 року.