РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/6383/23

Провадження № 22-ц/4815/931/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Теперик Оксани Василівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року в складі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене у м. Рівне о 15 годині 35 хвилин, повний текст рішення складено 03 червня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей. Свої вимоги мотивував тим, що торони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, який розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/1141/17 від 18.05.2017 р. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання яких вищевказаним рішенням суду визначено із батьком ОСОБА_1 .. Після розірвання шлюбу відповідачка цікавості щодо їх навчання, розвитку, здоров`я та в цілому до життя дітей не проявляє. Участі у вихованні та додаткових витратах не бере, аліменти на утримання дітей не сплачує. Відповідач періодично звертається до лікарів для здійснення огляду дітей та лікування, купує їм одяг, тоді як участь у даних додаткових витратах відповідачка не бере. Загалом додаткові витрати на медичні послуги та інші витрати, які були надані для дітей сторін, становлять 15 872,66 грн., а тому відповідачка зобов`язана сплатити на користь позивача частину зазначених витрат, що складає 7 939,83 грн. + 43200 грн.= 51 139,83 грн.. Із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання дітей одноразово в розмірі 51 139 грн. 83 коп.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в розмірі 51 139 гривень 83 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073 гривні 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, яка передбачає обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) та обґрунтоване належними і достатніми доказами понесення позивачем витрат на стоматологічне лікування дітей, консультації та лікування у окуліста, придбання окулярів та лінз, заняття у логопеда та придбання ліків у зв`язку з перебуванням дітей на лікуванні в медичних закладах, половина цих витрат згідно принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо їхніх дітей підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивачки.

Вважаючи рішення суду в частині стягнення додаткових витрат в сумі 43 199,17 грн. незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 адвокат Теперик Оксана Василівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат у вказаній сумі з її довірительки. Звертає увагу, що позивач підтверджує свої вимоги про стягнення витрат на оплату послуг логопеда логопедичним листом. Який, проте, не містить ні дати складання такого листа, ні конкретного періоду таких занять, ні доказів оплати та отримання логопедом вказаних сум. Додає, що доказів здійснення логопедом підприємницької діяльності також не надано, а роздруківка із соціальних мереж з посиланням на веб-сторінку логопеда не може вважатися належним доказом. Зазначає, що судом н взято до уваги матеріального стану відповідачки, на утриманні якої перебуває дитина з інвалідністю. Покликається на судову практику, за якою додаткові витрати можуть компенсуватися лише частково у разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат. З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в сумі 43 199,17 грн., в частині стягнення додаткових витрат на дітей в сумі 7 139,00 грн. залишити без зміни.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року у справі № 570/1141/17 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 17.06.2011 р. Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 39; визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком.

На момент розгляду цієї справи неповнолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з батьком позивачем ОСОБА_1 , що відповідачкою не заперечується.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дітей, ОСОБА_1 , зокрема, вказував, що ним понесено витрати на оплату занять сина Ігната з логопедом в розмірі 86 400 грн. половина якої 43 200,00 грн. підлягає відшкодуванню відповідачкою.

В частині стягнення додаткових витрат на лікування дітей сторін на загальну суму 7 939,83 грн. рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому в цій частині вимогу у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст.185 Сімейного кодексу України).

Відповідно позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20 аналіз відповідних норм Законів вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений статтею 185 Сімейного кодексу України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Як вбачається із матеріалів справи, малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в Спеціальній школі №2 в смт.Клевань Рівненської обласної ради, що підтверджується довідкою №07-22/26 від 18.04.2023 року.

Позивачу ОСОБА_1 видано логопедичний лист вчителем логопедом ОСОБА_6 , яким остання засвідчила, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ініціативи свого батька ОСОБА_1 відвідували з 2018 по 2021 роки логопедичні заняття у зв`язку з мовленнєвими порушеннями у дитини (ЗНМ І рівня, сенсомоторна алалія); дитина потребувала довготривалого навчання через тяжке мовленнєве порушення. Заняття проходили 3 рази на тиждень. Батько ОСОБА_1 активно брав участь у вихованні та навчанні сина щодо виконання домашніх завдань і відвідування логопедичної студії; це дало змогу вивести дитину з тяжкого мовленнєвого порушення на легкий рівень, що також потребує подальшого контролю та навчання; заняття проводилися три рази на тиждень по 30 хв.; ціна одного заняття становила 150 грн. Тато ОСОБА_1 за місяць витрачав 1800 грн. на логопедичні заняття.

Позивачем надано розрахунок таких витрат, загальна сума яких за період з 2018 року по 2021 рік склала 86 400 грн (4 роки х 12 місяців х 1800 грн.).

Враховуючи діагноз сина сторін у справі, витрати, що викликані його хворобою та необхідністю відповідного лікування, тобто особливими обставинами, лікування та кошти позивача для цього є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України.

Покликання апеляційної скарги на те, що позивач не надав належних доказів понесення ним саме такої суми коштів та відсутність діагнозу для сина у медичній картці дитини у контексті безпідставності стягнення витрат на заняття з логопедом на суму 43 200 грн. за чотири роки, апеляційним судом оцінюються критично. Долучені до матеріалів справи копії документів про освіту логопеда ОСОБА_7 , а також логопедичний лист, засвідчені адвокатом Кузьменюк-Волошиною Н. М., і тому приймаються апеляційним судом як належні докази на підтвердження проведення занять сина сторін Ігната з логопедом, їх тривалості і вартості. Окрім того, суд бере до уваги, що відповідачка, володіючи інформацією про стан здоров`я та розвиток сина Ігната, не надала доказів проведення або спроб провести огляд сина у відповідних медичних закладах чи іншими спеціалістами та наявність перешкод у такому огляді дитини.

Доводи апеляційної скарги про матеріальну неможливість відповідачки сплачувати додаткові витрати на утримання спільних з позивачем дітей з огляду на перебування на її утриманні малолітньої дитини з інвалідністю не можуть братися апеляційним судом до уваги як підстава для відмови у задоволенні позову. Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.08.20218 року, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Як вбачається із Консультаційного висновку спеціаліста №5984941 від 09.11.2023р, ОСОБА_8 лікарем відділення дитячої неврології встановлено висновок про наявність іншого ураження нервової системи, не класифікованого в інших рубриках, та рекомендовано заняття із психологом, логопедом, консультація психіатра. Будь-яких доказів несення витрат на лікування цієї дитини не надано, як і доказів, що ці витрати несе відповідачка, а не інша особа, зокрема, батько дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків їх забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Теперик Оксани Василівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С. С.