Провадження № 22-ц/4808/1208/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лазора Андрія Олеговича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2024 року, постановлену у складі судді Антоняка Т.М., у справі за заявою адвоката Костюка Володимира Богдановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги,

в с т а н о в и в:

29.05.2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Договором №07/03-19-1 від 07.03.2019 року про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 6500000 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 07.03.2019 року між сторонами було укладено Договір №07/03-19-1 про надання поворотної фінансової допомоги, який за своєю правовою природою є договором позики, а 01.03.2020 року Додаткову угоду №1 до нього, згідно яких позивач надав відповідачу на безоплатній основі поворотну фінансову допомогу в сумі 6500000 грн. строком до 31.03.2022 року. Однак, у зазначений строк йому не було повернуто вказаних коштів. Тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

31.05.2024 року представник позивача адвокат Костюк В.Б. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, що належать та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 в АТ «А-Банк», АТ «ОТП Банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Укргазбанк».

В обґрунтування заяви посилався на те, що у разі неможливості стягнення суми основного боргу за рахунок готівкових коштів відповідача таке стягнення можна буде здійснити за рахунок коштів, які знаходяться на її банківських рахунках. Разом з цим, у позивача є підстави вважати, що грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 , можуть бути відчужені на користь третіх афілійованих осіб у разі повного задоволення позовних вимог у цій справі.

Сума основного боргу, яка виникла у відповідача перед позивачем, є значною (6500000,00 грн.), і позивач переконаний у недобросовісності відповідача з огляду на те, що до сьогоднішнього дня нею не виконано зобов`язання згідно Договору №07/03-19-1 про надання поворотної фінансової допомоги від 07.03.2019 року та проігноровано письмову вимогу від 03.05.2024 року про повернення вказаних коштів, що призвело до потреби у зверненні до суду з метою захисту своїх порушених прав. Тому вважає, що ОСОБА_1 і надалі вживатиме заходів щодо уникнення виконання рішення суду про повернення боргу.

Зазначає, що у ОСОБА_1 наявні банківські рахунки у наступних банках України: АТ «А-Банк» МФО 307770, р/р: НОМЕР_1 ; АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, р/р: НОМЕР_2 ; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 305299, р/р: НОМЕР_3 , р/р: НОМЕР_4 ; АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614, р/р: НОМЕР_5 ; АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478, р/р: НОМЕР_6 , що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Дані банківські рахунки та кошти на них належать ОСОБА_1 як фізичній осіб, яка не здійснює підприємницьку чи господарську діяльність. Також вона не розпоряджається грошовими коштами, що знаходяться на даних рахунках, для сплати військового збору, єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Костюка Володимира Богдановича задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 6500000,00 грн., що належать та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка проживає у АДРЕСА_1 , а саме: АТ «А-Банк» МФО 307770, р/р: НОМЕР_1 ; АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, р/р: НОМЕР_2 ; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 305299, р/р: НОМЕР_3 , р/р: НОМЕР_4 ; АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614, р/р: НОМЕР_5 ; АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478, р/р: НОМЕР_6 , крім коштів, що містяться на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом та коштів, що необхідні для оплати обов`язкових платежів (зборів), в т.ч. пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів, а саме: податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску, що належать боржнику, до розгляду по суті та набрання законної сили рішенням суду у даній справі. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

На вказану ухвалу суду представник ОСОБА_1 адвокат Лазор А.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд в оскаржуваному рішенні застосував норму права ч. 2 ст. 149 ЦПК України без врахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 та в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц. Зокрема, висновки суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підтверджені посиланням суду на дослідження належних і допустимих доказів. Вважає, що суд першої інстанції не встановив реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях. А вжиття в такому випадку заходів забезпечення є невиправданим втручанням у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном.

Також позивачем не доведена наявність грошових коштів у зазначеному розмірі на рахунку ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що має місце зловживання процесуальними правами з боку позивача та маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ. А суд першої інстанції прийняв позовну заяву з порушенням норм ЦПК України, не переконався у справжності боргових документів, дійсній природі відносин між сторонами, не визначився, які норми матеріального права підлягають до застосування, та не переконався, що оригінали документів, які підтверджують наявність боргового зобов`язання, є у розпорядженні позивача, не звернув увагу, що такі суду не подані. Вважає, що саме ОСОБА_2 незаконно заволодів майном ОСОБА_1 , і за зверненням останньої порушена кримінальна справа.

Зазначає, що в матеріалах справи та на сайті Судова влада України відсутній звіт про автоматизований розподіл зави про забезпечення позову та відповідний протокол.

Просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2024 року про забезпечення позову скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Костюка В.Б. про забезпечення позову відмовити.

Представник позивача адвокат Ящук Д.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, зокрема, копії Договору №07/03-19-1 про надання поворотної фінансової допомоги від 07.03.2019 року платіжних інструкцій про перерахування коштів. Оригінали цих документів наявні у позивача, про що було зазначено у позовній заяві, і будуть надані суду у вставленому ЦПК України порядку. А у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Договором позивач вважав, що існує ризик невиконання нею і рішення суду в цій справі у випадку задоволення позову. Обраний вид забезпечення передбачений ЦПК України та відповідає предмету і суті спору, є співмірним із заявленими позовними вимогами, не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача.

Щодо посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 спірний Договір не підписувала і грошових коштів від позивача не отримувала, то вказує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується.

Стосовно тверджень апелянта про заволодіння ОСОБА_2 майном ОСОБА_1 , то зазначає, що такі не підтверджені у встановленому законом порядку належними доказами.

А повернення позову та відмова у забезпеченні не перешкоджають повторному поданню таких заяв.

Тому вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з дотримання норм права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. Просить таку ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта адвокат Лазор А.О. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача адвокат Тинів І.Д. в судовому засіданні апеляційного суду щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначав, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, буде встановлено судом під час ухвалення рішення по суті спору. Суд погоджується з обґрунтованим припущенням заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти боржника може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та відсутності у боржника коштів на його виконання. Обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача, які містяться на його банківських рахунках, а також інших фінансових установах, в межах суми позовних вимог, співвідносяться з предметом позову та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача. А необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи. Відтак, дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 6500000,00 грн., що належать та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом та коштів, що необхідні для оплати обов`язкових платежів (зборів), в т.ч. пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів, а саме: податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску, що належать боржнику.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).

Згідно за частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року справа №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі №644/1482/22, від 01 травня 2024 року в справі №638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі №201/9686/23 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Подібні правові висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20, від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22 (провадження №61-12011св22), від 28 серпня 2023 року у справі №493/1457/22 (провадження №61-6886св23), від 17 січня 2024 року у справі №522/11884/22-Е (провадження №61-15822св23).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі №201/9686/23.

У справі, що переглядається, встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 6500000 грн.

Суд вірно встановив наявність спору між сторонами; ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі; співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, які належать та знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_1 , в розмірі 6500000,00 грн., відповідають сумі заборгованості за Договором №07/03-19-1 від 07.03.2019 року про надання поворотної фінансової допомоги, предмету позову та є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України. Водночас вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Також зазначений спосіб забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, а лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою у вказаному розмірі.

Посилання апелянта на те, що місцевий суд не встановив реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, застосував норму права ч. 2 ст. 149 ЦПК України без врахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 та в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц, зокрема, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підтверджені посиланням суду на дослідження належних і допустимих доказів, спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2019 року між сторонами було укладено Договір №07/03-19-1 про надання поворотної фінансової допомоги, а 01.03.2020 року Додаткову угоду №1 до нього, згідно яких позивач надав відповідачу на безоплатній основі поворотну фінансову допомогу в сумі 6500000 грн. строком до 31.03.2022 року, а відповідач зобов`язалася повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов вищевказаного Договору та неповернення коштів, позивач подав до суду позов про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 6500000 грн. І судом відкрито провадження у даній справі.

Тобто, позивач довів існування між сторонами спору, ухилення боржника від виконання зобов`язання, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення і свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

Доводи відповідача про те, що договір поворотної фінансової допомоги з позивачем вона не укладала та не підписувала, такий складений для створення штучної заборгованості відповідача перед позивачем, а суд першої інстанції не переконався у справжності боргових документів, то такі не спростовують факту існування договірних відносин між сторонами, не є достовірно установленими фактами, потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду справи по суті позовних вимог, а не заяви про забезпечення позову, адже стосуються безпосередньо предмету позову.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі №175/9587/23 (провадження №61-7044св24), від 14 грудня 2023 року у справі №б/н (провадження №61-14128ав23).

Що ж стосується тверджень апелянта про зловживання позивачем процесуальними правами та маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ, а також відсутність звіту про автоматизований розподіл зави про забезпечення позову та відповідного протоколу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.3.1 Розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 року №25 та погодженим Наказом Державної судової адміністрації України від 02.04.2015 року №45, розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Згідно п. 2.3.31 даного Положення результатом автоматизованого розподілу судових справ є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідного суду (додаток 1), що автоматично створюється автоматизованою системою.

Одночасно з протоколом автоматизованою системою автоматично формується звіт про автоматизований розподіл судової справи між суддями відповідного суду. Звіт містить такі відомості: дата та час початку автоматизованого розподілу; єдиний унікальний номер судової справи; номер провадження (за наявності); категорія судової справи (за наявності); коефіцієнт складності судової справи (за наявності); інформація про учасників судового процесу (кримінального провадження); інформація про визначення повноважень суддів; інформація про визначення головуючого судді (судді-доповідача) за випадковим числом; інформація про визначення складу колегії суддів (за наявності) за випадковим числом; версія автоматизованої системи; час закінчення автоматизованого розподілу; тривалість автоматизованого розподілу. Доступ для коригування протоколу та звіту щодо автоматизованого розподілу судової справи між суддями автоматично блокується автоматизованою системою.

Доступ суддів до перегляду всіх протоколів та звітів автоматизованої системи щодо автоматизованого розподілу судової справи між суддями не може бути обмежений.

Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями роздруковується, підписується та додається до матеріалів судової справи.

Звіт про автоматизований розподіл судової справи між суддями може бути роздрукований для службового використання в суді.

А відповідно до п. 2.3.44 Положення раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) у провадженні якого перебуває справа, передаються, зокрема, заяви про забезпечення позову.

В матеріалах справи наявна копія протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024 року, яким визначено склад суду головуючий суддя (суддя-доповідач) Антоняк Т.М. (а.с. 19-20).

Заява про вжиття заходів забезпечення у цій справі зареєстрована судом 31.05.2024 року (а.с. 29) та передана для вирішення головуючому судді у порядку, передбаченому п. 2.3.44 Положення, що свідчить про відсутність порушень при реєстрації заяви про забезпечення позову у цій справі.

Також згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відтак, позивач не був позбавлений права звертатися до суду із цим позовом після постановлення ухвали суду про повернення такої позовної заяви.

Отже порушення норм процесуального права в цій справі судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, встановивши відсутність підстав для скасування ухвали Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2024 року, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лазора Андрія Олеговича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.