Справа №: 343/2051/24
Провадження №: 4-с/343/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано Франківської області в складі:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Герила Василя Ігоровича,

за участю: представниці боржника ОСОБА_1 адвокатки Кобилинець Т.В.,

стягувачки ОСОБА_2 ,

старшого державного виконавця Герила В.І.,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст вимог скарги та заперечень державного виконавця:

боржник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представниця адвокатка Кобилинець Т.В., звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

- поновити йому строк на звернення до суду із даною скаргою;

- визнати дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герила В.І., про відмову у знятті арешту з майна протиправними;

- зобов`язати державного виконавця скасувати постанову від 02.05.2019 про арешт належного йому майна.

В обґрунтування поданої скарги посилається на те, що він є боржником у виконавчому провадженні, у справі про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Певний період часу він не сплатив аліменти у повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 02.05.2019, через виниклу заборгованість, державний виконавець виніс постанову про арешт майна, якою було накладено арешт на належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить йому та його батькам на праві спільної сумісної власності. Його частка у даній квартирі складає 1/3. На даний час він хоче продати квартиру у зв`язку із потребою оплати вартості лікування матері, однак не може цього зробити через накладений арешт. Зазначає, що заборгованість за аліментами ним сплачена, а тому арешт із його майна повинен бути знятим. Також, зазначає, що оскільки він постійно перебуває за кордоном, про винесену державним виконавцем постанову про арешт майна він дізнався лише недавно, а саме коли хотів продати дану квартиру, у зв`язку із чим просить поновити йому строк на подання даної скарги до суду.

Старший державний виконавець Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Герило В.І. через канцелярію суду подав письмове заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 . В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що арешт було накладено у зв`язку із наявністю в боржника ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів. Посилаючись на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що на даний час відсутні підстави для зняття арешту з майна.

ІІ. Позиція учасників судового засідання:

у судовому засіданні представниця боржника ОСОБА_1 адвокатка Кобилинець Т.В. подану скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав викладених у такій. Додатково зазначила, що боржник ОСОБА_1 на даний час не працює, а тому не має постійного доходу. На даний час останній має іншу сім`ю та двоє дітей.

Стягувачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення даної скарги. Пояснила, що боржник ОСОБА_1 сплачує аліменти не в повному обсязі, у зв`зяку із чим виникає заборгованість.

Старший державний виконавець Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герило В.І. у судовому засіданні пославшись на обставини викладені у його письмовому запереченні також заперечив щодо задоволення даної скарги.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом:

постановою старшого державного виконавця Герила В.І. від 02.08.2018 (ВП №56900186), було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №343/3691/13-ц, виданого 26.07.2017 Долинським районним судом Івано Франківської області, про щомісячне стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку, на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 02.05.2019 (ВП №56900186), накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із розрахунком по сплаті аліментів, заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на 01.09.2024 становить 2 023,62 грн.

ІV. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права:

статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).

Слід зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому, п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Боржник ОСОБА_1 просить поновити йому строк на звернення до суду із даною скаргою, мотивуючи поважність пропуску строку тим, що він перебуває за кордоном і про постанову про арешт майна державного виконавця дізнався фактично лише у вересні 2024 року.

Досліджуючи дані доводи боржника ОСОБА_1 , в частині поважності причин пропуску строку для звернення до суду із даною скаргою, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, враховуючи те, що боржником ОСОБА_1 не було отримано постанови державного виконавця про арешт майна, а про існування такої він дізнався фактично лише у вересні 2024 року, беручи до уваги положення ст. 55 Конституції України, згідно із якою, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, суд вважає за можливе поновити йому строк на подання даної скарги.

Так, повертаючись до обставин справи в частині оскарження дій державного виконавця, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки та права державного виконавця визначені статтею 18 даного Закону.

Так, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Як передбачено ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Так, як було зазначено вище, у зв`язку із наявністю у боржника ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, що ним самим не заперечується, старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна.

Звертаючись до суду із даною скаргою, боржник ОСОБА_1 посилається на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що на його думку є підставою для зняття арешту, накладеного державним виконавцем.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21, від 29 січня 2024 року у справі № 645/2710/17.

Суд звертає увагу, що станом на 01.09.2024 у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 2 023,62 грн., доказів того, що рішення суду про стягнення із нього аліментів може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно ним не надано.

За змістом наведених норм, однією з обов`язкових умов для задоволення скарги є доведеність факту порушення прав боржника внаслідок, зокрема, рішень державного виконавця. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення скарги.

За таких обставин, суд приходить висновку про те, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у задоволенні даної скарги слід відмовити за безпідставністю такої.

На підставі викладеного, ст. 19, 55, 129-1 Конституції України, ст. 127, 447-453 ЦПК України, ст. 1, 13, 18, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

поновити боржнику ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця.

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герила Василя Ігоровича відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Суддя: І.М.Андрусів