КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила визнати виконавчий напис № 7032, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 від 12 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 351032539 від 07 червня 2020 року в період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року у розмірі 58 508,03 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивувала тим, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 видано виконавчий напис № 7032 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 351032539 від 07 червня 2020 року в період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року у розмірі 58 508,03 грн. На адресу позивача не надходило від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та приватного нотаріуса ОСОБА_2 жодних документів та повідомлень. Виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», положень актів цивільного законодавства України, якими врегульовані питання про вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис № 7032, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 від 12 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за Кредитним договором № 351032539 від 07 червня 2020 року в період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року у розмірі 58 508,03 грн. таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1610,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінки, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року у частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу та відмовити в позові в цій частині; покласти на позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2415,60 грн. за подачу апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом встановлено, що участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги, підтверджено договором про надання правової допомоги № 18-10-23/1 від 18 жовтня 2023 року, актом від 18 жовтня 2023 року приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги, ордеру та свідоцтва не було зазначено в рішенні.

Вказував, що в Електронному суді не додано всіх перелічених документів, які зазначені в рішенні, не зазначено про додання ордеру та свідоцтва до матеріалів справи, тому оцінити належність доказів неможливо.

Наводив зміст ст. 133, 137, ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, вказував, що на предмет відповідальності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 - 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. В такому випадку суд, керуючись ч. 3 - 5, 9 ст. 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказував, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі № 905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі № 904/3583/19. До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року в справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

При вирішенні питання про компенсацію понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Вказував на неправильність висновків суду щодо стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 - 7, 9 ст. 141 ЦПК України.

Наголошував, що послуги, виконанні представником позивача, зокрема, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, що містять в собі загальні норми права, складені адвокатом, який має вищу юридичну освіту, володіє спеціальними знаннями та коштують 7000 грн., значно завищені відносно складності даної справи, які не потребують спеціальних знань. Розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами також не може свідчити про її складність, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Вказував, що як вбачається з матеріалів справи, вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та опису робіт (наданих послуг), який міститься в позові, ціна є завищеною та неспівмірною з обсягом роботи.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в справі № 922/2604/20 про те, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Зауважував, що місцевий суд при вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не в повному обсязі дослідив зазначені докази, надав невірну оцінку щодо співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та необґрунтовано визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., оскільки документально відсутнє підтвердження наданих послуг.

Підсумовував, що розмір витрат на професійну правову допомогу є ірраціональним, неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг, ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересам до справи та необґрунтованим відносно складності справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 25 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, за відомими поштовими та електронними адресами, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не направляли.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи виконавчий напис № 7032, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 від 12 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 351032539 від 07 червня 2020 року в період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року у розмірі 58 508,03 грн. таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази безспірної заборгованості позивача на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, та у самому виконавчому написі не вказано, на підставі яких документів останній було вчинено.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, в іншій частині по суті спору судове рішення ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вказаним вимогам закону відповідає.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Так, в листопаді 2023 року адвокатом Пушкарьовим О.О. в інтересах ОСОБА_1 подано позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з додатками: електронні копії постанов приватного виконавця від 19 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та від 11 травня 2021 року про арешт коштів боржника, електронна копія заяви ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про примусове виконання рішення від 16 квітня 2021 року, копія кредитного договору № 35103259 від 07 червня 2020 року, укладеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з ОСОБА_1 ; електронна копія виконавчого напису № 7032 від 12 березня 2021 року, копія листа Міністерства юстиції України щодо анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальної діяльності ОСОБА_2 .

До позовної заяви долучено копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2023 року № 18-10-23/1, укладеного адвокатом Пушкарьовим О.О. з ОСОБА_1 , за умовами якого адвокат приймає доручення клієнта щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представлення інтересів клієнта у цивільній справі щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 7032 від 12 березня 2021 року, надаючи клієнту наступні послуги: консультування клієнта, визначення правової позиції, складання (написання) позовної заяви та подача її до суду, складання (написання) заяви про забезпечення позову та подача її до суду, подання адвокатських запитів до органів ДВС та нотаріату. Згідно п. 3.1, 3.2 договору, за послуги щодо надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар в розмірі 12000 грн. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги буде здійснюватися шляхом післяплати, протягом п`яти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення, незалежно від результату розгляду справи, або в іншому порядку, обумовленому сторонами в додатках до договору (а. с. 28 - 31).

На а. с. 32 - 33 знаходиться акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2023 року № 18-10-23/1, укладений адвокатом Пушкарьовим О.О. з ОСОБА_1 19 жовтня 2023 року, а також детальний опис робіт, згідно яких адвокат надав послуги: усна консультація - 1 година, 3000 грн., складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 4 години, 5000 грн., складання заяви про забезпечення позову - 1 година, 4000 грн., загальна вартість 12000 грн. Згідно акту прийому-передачі, оплата правової допомоги здійснюватиметься у формі післяплати протягом 5 днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення (а. с. 32).

Також до позову надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002368 Пушкарьова О.О. та ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Дарницькому районному суді м. Києва на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2023 року № 18-10-23/1 (а. с. 36 - 37).

Крім того, в позові ОСОБА_1 попередньо визначено суму витрат на правничу допомогу в очікуваному розмірі 12000 грн., зазначено про сплату судового збору за подачу позову в розмірі 1073 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. (а. с. 6).

Відповідачем ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» подано заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи, що розмір витрат є завищеним, неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи та необґрунтованим відносно складності справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню. Крім того, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують витрати на правничу допомогу, а саме квитанції до прибуткового ордеру, касовий чек про сплату гонорару адвокату або інший документ, що свідчить про будь-які витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд першої інстанції керувався положеннями ст. 137, 141 ЦПК України, врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц щодо критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, судом першої інстанції взято до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., враховано незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом Пушкарьовим О.О. робіт, ціну позову, з чого суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу є невиправдано завищеним, в зв`язку з чим стягнув з відповідача на користь позивача 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, з посиланням на те, що перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 - 7, 9 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем в апеляційній скарзі не доведено наявності передбачених цією статтею підстав для відмови у відшкодуванні понесених позивачем витрат на правову допомогу повністю або частково.

Таким чином, є безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі № 905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі № 904/3583/19, від 07 листопада 2019 року в справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19, в справі № 922/2604/20, від 22 липня 2021 року в справі № 628/2292/18, від 23 листопада 2020 року в справі № 638/7748/18, від 24 червня 2019 року в справі № 49/719/16-ц, додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, адже рішення суду першої інстанції даним правовим висновкам не суперечить.

Відповідачем в апеляційній скарзі, як і у запереченні щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, викладено власну суб`єктивну оцінку щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, посилаючись на розгляд нескладної справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, на складання процесуальних документів, які містять в собі загальні норми права, адвокатом, який має вищу юридичну освіту та володіє спеціальними знаннями, однак не доведено в частині наданих послуг, що розмір адвокатських витрат, з урахуванням його зменшення судом першої інстанції з 12000 грн. до 7000 грн., є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Апеляційний суд враховує, що відповідач, наполягаючи на неспівмірності вартості витрат на правничу допомогу, не вказав, який, на його думку, розмір витрат вважатиметься співмірним, а просив відмовити в стягненні цих витрат взагалі, що суперечить загальним засадам цивільного судочинства, викладеним у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з яких є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що в справі, яка переглядається, адвокатом фактично надано послуги правничої допомоги у вигляді усної консультації, складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, складання заяви про забезпечення позову, і що такі послуги підлягають оплаті позивачем.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано документального підтвердження надання правової допомоги, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності, з огляду на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, які було правомірно враховані судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення.

Апеляційний суд враховує, що за змістом договору про надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2023 року № 18-10-23/1, укладеного адвокатом Пушкарьовим О.О. з ОСОБА_1 , сторони погодили, що оплата правової допомоги буде здійснюватися шляхом післяплати, протягом п`яти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення, відтак, станом на час ухвалення судового рішення та вирішення судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу термін оплати правової допомоги позивачем не настав і докази фактичної сплати позивачем надані бути не могли.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року в частині стягнення витрат на правову (правничу) допомогу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.