Провадження № 22-ц/801/1791/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 рокуСправа № 127/35938/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов обґрунтовано тим, що 14 червня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/436850.

13 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було укладено кредитний договір №/681963.

Також 14 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір №08098-04/2021.

Зазначені кредитні договори підписані електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора та надіслані на номер мобільного телефону відповідача. Невід`ємною частиною цих договорів є Публічні пропозиції (Оферти) товариств на укладення договорів про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, які розміщені на сайтах відповідних товариств. Публічні пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін.

18 лютого 2022 ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права вимоги, у тому числі, за кредитним договором №08098-04/2021 від 14 квітня 2021, що підтверджується договором факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року.

Згідно договору факторингу №14042022-Є від 19 квітня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло, а ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило право вимоги, у тому числі, за кредитним договором №/681963 від 13 травня 2021, укладеним з відповідачем.

Також 19 квітня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило належне йому право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №/436850 від 14 червня 2021.

Відповідно до вказаних договорів позивач набув право грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором №/436850 від 14 червня 2021 у розмірі 22 800 грн, з яких: 5 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17 100 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №/681963 від 13 травня 2021 у розмірі 16 000 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №08098-04/2021 від 14 квітня 2021 у розмірі 15 225,20 грн, з яких: 3700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11 525,50 грн заборгованість за відсотками.

Вказана заборгованість не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача.

Посилаючись на викладене, позивач звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за вказаними кредитними договорами у визначеному розмірі, вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у сумі 54 025,50 грн, з яких:

- заборгованість за кредитним договором №/436850 від 14 червня 2021 у розмірі 22 800 грн, з яких: 5 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17 100 грн заборгованість за відсотками;

- заборгованість за кредитним договором за кредитним договором від 13 травня 2021 року №/681963 у розмірі 16 000 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн заборгованість за відсотками;

- за кредитним договором №08098-04/2021 від 14 квітня 2021 у розмірі 15 225,20 грн, з яких: 3700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11 525,50 грн заборгованість за відсотками.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем доведено наявність правовідносин за договорами кредиту, зобов`язання за якими відповідач не виконав належним чином, і відповідно права позивача підлягають захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 липня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 26 вересня 2024 року у порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2024 року суддів Голоту Л. О., Рибчинського В. П. замінено на суддів Копаничук С. Г., Матківську М. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитні договори є нікчемними, оскільки вони укладені без додержання письмової форми.

У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу кредитних коштів та заборгованість. Позивачем безпідставно здійснено нарахування процентів поза межами строку дії кредитних договорів.

Окрім того у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договорами факторингу, а відтак і переходу права грошової вимоги за кредитними договорами.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини, встановлені судом

14 квітня 2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №08098-04/2021, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3700 грн, строком повернення 30 днів, тобто до 13 травня 2021 року, сплатою відсотків за кредитом розмірі 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а. с. 34-35).

Разом з тим, між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено ряд додаткових угод до договору про надання фінансового кредиту №08098-04/2021 від 14 квітня 2021, якими сторони погодили відстрочення виконання зобов`язання за договором (а. с. 38-43).

13 травня 2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/681963 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 4 000 грн строком на 28 днів, тобто до 09 червня 2021, сплатою відсотків за кредитом у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на один день користування кредитом. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, а також підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а. с. 17).

Разом з тим, між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено ряд додаткових угод до договору про надання фінансового кредиту №/681963 від 13 травня 2021 якими сторони погодили продовження строку дії договору (а. с. 20-23).

14 червня 2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/436850 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 5700 грн строком на 30 днів, тобто до 13.07.2021, сплатою відсотків за кредитом у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на один день користування кредитом. Підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, а також підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (а. с. 8).

Як слідує з умов цих договорів вони підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора та були надіслані на номер мобільного телефону відповідача.

18 лютого 2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір факторингу №180022022, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №08098-04/2021.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18022022, від 18 лютого 2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №08098-04/2021 від 14 квітня 2021 на суму 15 225,50 грн, з яких: 3700 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 525,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а. с. 44-49).

19 квітня 2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська агенція з повернення боргів» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №/681963.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Є від 19 квітня 2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №/681963 від 13 травня 2021 на суму 16 000 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 000 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 24- 29).

19 квітня 2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №/436850.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №/436850 від 14 червня 2021 на суму 22800 грн, з яких: 5 700 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 17 100 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 12-16).

Перехід від ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно з додатком №2, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права вимоги (п. 1.2 цього Договору).

В той же день сторонами договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 підписано та скріплено печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників.

Аналогічні положення містять договір факторингу №18022022, укладений 18 квітня 2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», та договір факторингу №19042022-Г, укладений 19 квітня 2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська агенція з повернення боргів». Сторонами вказаних договорів в день їх укладення також підписані акти прийому-передачі Реєстру боржників.

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказані електронні договори укладені відповідачем із кредитними установами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська Кредитна Група» не були би укладені.

Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подав заявки на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем договорів позики та їх недійсність у зв`язку із цим є безпідставними.

Уклавши вказані договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах.

У відповідності до умов кожного із укладених договорів, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладанні договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписував кредитні договори та він не отримував кредитних коштів, апеляційним судом відхиляються, оскільки за нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Доказів того, що банківські картки, на які були перераховані кредитні кошти, йому не належать або що кредитні кошти не надходили на такі рахунки ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кредитні договори укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська Кредитна Група», в електронній формі, відповідають вимогам Закону і доводять факт існування волевиявлення сторін на їх укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Кредитні кошти за вказаними вище договорами надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом в особисто підписаній заяві.

Враховуючи зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до правомірних висновків про укладання та підписання ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська Кредитна Група», кредитних договорів та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед цими фінансовими установами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Належними та допустимими доказами розмір заборгованості по тілу кредитів та відсотках, нарахованих відповідно до умов договорів, апелянтом не спростовано.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсотки за користування кредитами були нараховані поза межами строку дії договорів, оскільки відповідно до умов укладених правочинів обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договорами здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом; при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня його надання да дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 2.3 Договору №/681963; п. 2.4 Договору № 08098-04/2021; п. 2.3 Договору /436850).

Щодо доводів апеляційної скарги про неприйняття розрахунків заборгованості за цими кредитними договорами, то слід зазначити, що не зважаючи на те, що вони не є первинною бухгалтерською документацією у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум кредитної заборгованості. Окрім того ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «Європейська Кредитна Група» не є банківськими установами.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Так згідно із п. 1.2 договорів факторингу №18022022, №14042022-Є, №19042022-Г перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

У матеріалах справи наявні належним чином завірені копії актів прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу із підписами сторін договорів факторингу.

Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № /681963, № 08098-04/2021, № /436850.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами на користь правонаступника кредиторів ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

М. В. Матківська