КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У березні 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, який прийнято до розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року справу було прийнято до провадження, визначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Котелейчуком С.П. було подано до суду заяву про залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.

Ухвалою Шевченківський районний суд міста Києва від 08травня 2024 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Котелейчука С.П. про залишення первісного та зустрічного позову без розгляду - задоволено.

Первісний позов ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена у поза процесуальний спосіб без належних підстав. Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення залишити без розгляду зустрічний позов зазначав, що в судові засідання, призначені на 16 лютого 2024 року, 13 березня 2024 року, а також в судове засідання 08 травня 2024 року позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , не з`являвся, однак був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. При цьому судом його явка була визнана обов`язковою. Із листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, який надійшов до Шевченківського районного суду міста Києва 25 березня 2024 року, слідує, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) перетнув державний кордон України 12 червня 2022 року. На підставі цього суд виніс оскаржувану ухвалу.

Апелянт вказує, що ним було подано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, що призначалося на 16 лютого 2024 року, проте суд першої інстанції 12 лютого 2024 року ухвалою відмовив йому у процесуальній можливості бути присутнім в судовому засіданні у режимі відеоконференції, незважаючи на те, що Шевченківським районним судом міста Києва було визнано явку апелянта обов`язковою.

Апелянт звертає увагу, що в подальшому наступне засідання було призначено на 13 березня 2024 року. Він як сторона процесу знову, скориставшись своїм процесуальним правом, 07 березня 2024 року подав клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, однак дана заява була проігнорована судом першої інстанції, без постановлення будь-якої ухвали та інформування заявника.

Окрім того, апелянт зазначає 02 лютого 2024 року він заявив відвід судді Сіромашенко Н.В., проте заяву про відвід було залишено без задоволення. Однак, дана відмова була з порушенням процесуального права з огляду на те, що пропущено строк розгляду заяви про відвід, адже ухвалу про відвід постановлено 13 березня 2024 року, тобто через півтора місяці, минаючи судове засідання 16 лютого 2024 року.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції також не було зазначено, на яке саме судове засідання його явка визнана обов`язковою і за яких підстав.

Апелянт також звертає увагу суду на те, що на адресу його реєстрації та фактичного місця проживання, судові виклики і повідомлення (повістки) не надходили. Фактично, апелянт самостійно відслідковував рух справи за допомогою офіційного порталу Судової влади України.

Вважає, що відсутні процесуальні підстави залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, адже двічі поспіль заявлялася обґрунтована та вмотивована заява (на судове засідання, призначене на 16 лютого 2024 року та 13 березня 2024 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, у яких було відмовлено.

Разом з тим, апелянт наголошує, що суд першої інстанції жодним чином не наділений повноваженнями залишати позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, у спосіб задоволення заяви процесуальних опонентів. Суд наділений таким правом, якщо сам знайде та зафіксує процесуальне порушення, яке може мати наслідком залишення позову без розгляду. Суд першої інстанції мав процесуальне право лише щодо розгляду та вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду сторони позивача, яку представляв адвокат Коталейчук С.П. Однак, Коталейчук С.П. та суд першої інстанції не мав процесуальних можливостей та права вирішувати долю як позову відповідача/позивача за зустрічним позовом, так і долю малолітньої дитини, яка вирішується даним спором.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської в м. Києві державної адміністрації; Орган опіки та піклування Шевченківської в м. Києві державної адміністрації; Уповноважений ВР з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини без розгляду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду поданого ним зустрічного позову скасувати та направити справи для продовження в цій частині до суду першої інстанції.

При цьому звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що він мав намір прийняти участь у розгляді вказаної справи в режимі відеоконференцзв`язку про що подавав відповідні звернення, однак суд першої інстанції не забезпечив йому такої можливості чим порушив його право на доступ до правосуддя в порядку визначеному процесуальним законом.

Крім того зазначив, що суд першої інстанції при розгляді вказаної справи не виконав вимог цивільного процесуального кодексу та не направляв йому виклики за місцем його реєстрації, тому він вимушений був постійно відслідковувати рух справи в режимі перегляду інформації на сайті суду.

Представник позивачки у справі адвокат Котелейчук С.П. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених в ухвалі суду.

Зокрема звернув увагу, що дійсно відповідач у справі ОСОБА_1 не з`являвся на виклики суду безпосередньо у судове засідання, хоч його явка була визнана судом першої інстанції обов`язковою.

Із інформації, яка надійшла від Державної прикордонної служби було встановлено, що ще у червні 2022 року відповідач виїхав за межі України та не повернувся, тому вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , адвоката Котелейчука С.П., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду зустрічну позовну заяву подану відповідачем у справі ОСОБА_1 , обґрунтовував своє рішенням тим, що в судові засідання, призначені на 16 лютого 2024 року на 13 год, 13 березня 2024 року на 11 год., а також в судове засідання 08 травня 2024 року позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , не з`явився; був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. При цьому судом його явка була визнана обов`язковою.

Із листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, який надійшов до Шевченківського районного суду міста Києва 25 березня 2024 року слідує, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 12 червня 2022 року та до України не повертався.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в частині залишення без розгляду зустрічного позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 частини другої цієї статі, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Так із матеріалів справи вбачається, що розгляд вказаного спору Шевченківським районним судом здійснюється на протязі 9 років призначаючи слухання справи періодично.

Так із матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду надійшло письмове клопотання від ОСОБА_1 про проведення судового засідання яке призначене на 06 листопада 2023 року на 14:30 в режимі відеоконференцзв`язку (а.с. 38 т.4).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року дане клопотання ОСОБА_1 було задоволено.

Із протоколу судового засідання від 06 листопада 2023 року вбачається, що сторони у судове засідання не з`явилися, встановити відеоконференцзв`язку із ОСОБА_1 не вдалося. При цьому у протоколі відсутні дані про визначення наступної дати судового засідання.

09 лютого 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення засідання у вказаній справі що призначено на 16 лютого 2024 року на 13:00 за його участю, в режимі відеоконференцзв`язку (а.с. 58 т.4).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року в задоволенні даного клопотання ОСОБА_1 було відмовлено з посилання на те, що судом 25 травня 2023 року при розгляді даної справи було визнано його явку до суду обов`язковою (а.с. 60 т.4).

Згідно до довідки, складеної секретарем судового засідання Дем`янчук С.Р. в судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи був відкладений на 13 березня 2024 року на 11:00 (а.с. 61 т.4).

Із матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення засідання у вказаній справі, що призначено на 13 березня 2024 року на 11:00 за його участю, в режимі відеоконференцзв`язку (а.с. 62 т.4) .

Разом із тим, вказане клопотання подане ОСОБА_1 судом вирішено не було і судове засідання було проведено без участі відповідача у справі, що вбачається із протоколу судового засідання від 13 березня 2024 року.

Наступне судове засідання було призначено на 08 травня 2024 року на якому судом ухвалено оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду первісного та зустрічного позовів.

Перевіряючи доводи апелянта в частині не виконання судом першої інстанції норм процесуального законодавства в частині належного повідомленні учасників справи, колегія суддів враховує наступні норми процесуального права та обставини вказаної справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини 7, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Так із матеріалів справи вбачається, що вище вказаних норм процесуального законодавства в частині направлення учасникам справи повісток не виконав і в матеріалах справи відсутні відомості про направленні поштових відправлення із вкладення судових повісток ОСОБА_1 на судові засідання, що були призначені судом на 16 лютого 2024 року на 13 год, на 13 березня 2024 року на 11 годину, на 08 травня 2024 року на 14:30.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи відповідач у справі мав намір та бажав приймати участь у судових засіданнях про які він дізнався із сайту судова влада України на 16 лютого 2024 року на 13 год, на 13 березня 2024 року на 11 годину та подавав відповідні клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференцзв`язку, однак суд вказані клопотання відхилив, чим фактично позбавив відповідача можливості приймати участь у судовому засіданні.

Так відповідно до положень ч.1 ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України підставою залишення позову без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача у судове засідання, відповідно законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка: перша чи повторна.

У постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 759/15271/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 вказано на те, що аналіз змісту п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК Українисвідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з наведеної підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

З наведених обставин справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 , однак належних та допустимих доказів щодо виклику ОСОБА_1 на судові засідання, що мали відбутися 13 березня 2024 року та 08 травня 2024 року матеріали справи не містять.

Більш того із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто через сайт судова влада України відслідковував призначення справи до розгляду та виявляв бажання прийняти в них участь в режимі відеоконференцзв`язку про що подавав відповідні клопотання, які безпідставно були відхилені судом, а клопотання від 07 березня 2024 року залишилося взагалі без вирішення що суперечить вимогам ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права та дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції від 08 травня 2024 року у частині залишення без розгляду зустрічного позову поданого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року щодо залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, скасувати та направити справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв