ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року м. Чернівці

справа № 725/2119/23

провадження №22-ц/822/700/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 травня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Король Олена Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.1998 року ОСОБА_2 набув право власності на кв. АДРЕСА_1 , яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_2 .

24.02.2023 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323936471 ОСОБА_2 дізнався, що право власності на квартиру позивача, яка є в іпотеці, без участі позивача та без будь якого повідомлення позивача, як того вимагає Закон «Про іпотеку», тобто всупереч встановленого законом порядку приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою В.В. вчинено реєстраційну дію, а саме вчинено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 63175023 від 01.02.2022р., яким було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою : АДРЕСА_3 за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».

15.03.2023 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівців з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16.03.2023р. в справі 725/1881/23, заяву про забезпечення позову було задоволено.

Однак з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2023 року № 325977272 позивач довідався, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2023р. №322, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. квартира за адресою : АДРЕСА_3 була незаконно відчужена ТОВ «Інвент» ОСОБА_1 .

Отже належне позивачу майно, а саме квартира за адресою : АДРЕСА_3 вибула з його власності поза волею позивача іншим шляхом.

Просив витребувати на його користь з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру за адресою : АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 травня 2024 року позов задоволено.

Витребувано на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 13 420 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, який відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Інвент», Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В., приватний нотаріус Чернівецького міського Нотаріального округу Король О.В. про витребування майна з незаконного володіння.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені позивачем обставини, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Вказує на те, що відповідач є добросовісним набувачем, який набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору за 620 000грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.03.2023 року, зареєстрованого в реєстрі №322 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Король О.В., а також актом приймання-передачі від 15.03.2023 року та витягом з Державного реєстру речових прав від 15.03.2023 року №325922777, які наявні у матеріалах справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки витребування спірної квартири з володіння останнього власника, який є добросовісним набувачем та набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору призведе до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 14.03.2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір споживчого кредиту (відновлювальна кредитна лінія).

В рахунок виконання зобов`язань по кредиту було укладено 14.03.2007 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» договір іпотеки №49714.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2023 року № 322, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. квартира за адресою : АДРЕСА_3 була відчужена Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Інвент» ОСОБА_1 , про що приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. вчинено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зробив висновок, що належна позивачу на права приватної власності квартира за адресою : АДРЕСА_3 вибула з власності позивача поза його волею, тобто не з його згоди іншим шляхом. При цьому суд посилався на те, що при оцінці майна, суб`єкт оціночної діяльності фактично з об`єктом оцінки не ознайомився і до кватири як об`єкта оцінки не мав доступу. Звіт про експертну оцінку ТОВ «Архекспертус» від 27.01.2022 року виготовлений з порушенням закону. Також суд зазначив, що не дотримано всіх умов іпотечного договору та не вірно застосовано механізм звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обгрунтованими, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір споживчого кредиту (відновлювальна кредитна лінія). В забезпечення виконання зобов`язань по кредиту було укладено 14.03.2007 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» договір іпотеки №49714.

Згідно з п. п. 2.4.4, 3.1, 4.1 іпотечного договору № 49714 від 14 березня 2007 року у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених пунктами 2.1.12.4.7 цього договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному пунктом 2.4.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.1. вказаного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцями та/або позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань за цим та/або договором кредиту у встановлений іпотекодержателем строк вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно з Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимого іпотекодержателя, який є правовою підставою для визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який є правовстановлюючим документом.

Наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2022 року разом із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «ФК «Інвент» подало державному реєстратору приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Козловій В.В. звіт про незалежну оцінку квартири за адресою АДРЕСА_3 , складений суб`єктом оціночної діяльності, ТОВ «Архекспертус», згідно з яким, станом на 27 січня 2022 року ринкова вартість цієї квартири становила 620 000 грн.

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і така оцінка була проведена, що підтверджується звітом про вартість майна, який був чинним на момент переходу права власності.

У постанові від 31 травня 2023 року в справі № 752/24748/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при звернені стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем достатньо надати оцінку вартості іпотечного майна. У разі наявності в іпотекодавця заперечень щодо наданої іпотекодержателем оцінки вартості іпотечного майна, він може доводити невідповідність цієї оцінки реальній (ринковій) вартості майна при вирішенні питання щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

З урахуванням того, що ТОВ «ФК «Інвент» провело оцінку іпотечного майна, яка була чинною на момент переходу права власності, колегія суддів приходить до висновку про дотримання вимог закону при визначені оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Доказів на спростування зазначеного звіту, як і доказів на підтвердження порушень вимог закону при проведенні оцінки майна матеріали справи не містять. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вартість майна є більшою ніж визначена.

Щодо доводів позивача про неналежне повідомлення його іпотекодержателем щодо вимоги про усунення порушень.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 зазначено, що умови договору іпотеки та вимоги ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Верховний Суд в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 715/1788/19 зазначив, що в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог зазначеної норми щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Як підтверджується матеріалами справи, іпотечний договір №49714 від 14.03.2007 року укладений між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» містить положення про порядок надсилання повідомлення про застосування застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, яке відповідно до п.5.2 вказаного договору надсилається рекомендованим листом.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2020 року ТОВ «ФК Івент» було направлено на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом з оголошеною вартістю та описом вкладення на адресу вказану в іпотечному договорі вимогу від 07.08.2020 року №КПД-513-015/20-В про усунення порушення, поштове відправлення повернулось з приміткою « за закінченням встановленого строку зберігання».

01 грудня 2021 року ТОВ «ФК`Івент» повторно надіслало на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом з оголошеною вартістю та описом вкладення на адресу вказану в іпотечному договорі вимогу від 24 листопада 2021 року №КПД -513 -357 /21-В про усунення порушення, однак поштове відправлення повернулося з приміткою «відмова».

Враховуючи дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, презумпцію належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка не була спростована позивачем, неотримання іпотекодавцем вимог про усунення порушень не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірне майно.

Зазначеним спростовуються доводи позивача щодо неналежного повідомлення його іпотекодержателем щодо вимоги про усунення порушень.

01.02.2022 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою В.В. вчинено реєстраційну дію, а саме вчинено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 63175023 від 01.02.2022р., яким було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою : АДРЕСА_3 за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».

Належних і допустимих доказів ненадання іпотекодержателем нотаріусу всіх обов`язкових для подання документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, позивачем не надано.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2023 року № 322, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. спірна квартира ТОВ «ФК «Інвент», як власником майна була відчужена ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, оскільки, цього не спростовано.

Відповідно до положень ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Верховний Суд в постановах від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 зазначив, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Колегія суддів, вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав при звернені з позовом до відповідача про витребування майна, отже не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат

13 вересня 2024 року апелянт звернувся до апеляційного суду з клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору, який був ним сплачений за подання до суду апеляційної скарги на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 травня 2024 року.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Підпунктом 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Предметом перегляду є судове рішення у справі за результатами розгляду позовних вимог витребування майна з чужого незаконного володіння. При подачі позову позивачем визначену ціна позову 3510000грн., сплачено судовий збір у розмірі 13420 грн.

Як вбачається із звіту про незалежну оцінку квартири за адресою АДРЕСА_3 , яка є предметом спору, станом на 27 січня 2022 року її ринкова вартість становить 620 000 грн.

Таким чином, апелянт за подання апеляційної скарги повинен був сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 9300грн. (620000 *1% = 6200*150%).

З квитанції від 12 липня 2024 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 20 130 грн.

Відповідно до п. 1 ч.1.,2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Положеннями ч1 ст. 9 Закону визначено, що судовий збір зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, отже його повернення має бути здійснено саме із спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи зазначене, 10 830 грн. сплаченого судового збору відповідно до квитанції № 5130-2598-6557-2653 від 12 липня 2024 року слід повернути апелянту.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Отже, з ОСОБА_2 на користь апелянта ОСОБА_1 слід стягнути 9 300 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 травня 2024 року задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 травня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Король Олена Вікторівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 300 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов`язати Головне управління державної казначейської служби в Чернівецькій області повернути ОСОБА_1 10 830 гривень сплаченого судового збору відповідно до квитанції № 5130-2598-6557-2653 від 12 липня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 вересня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна