ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 761/28481/20

провадження № 61-14421св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого

2022 року під головуванням судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Голуб С. А.,

Писаної Т. О., Таргоній Д. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про стягнення процентів, пені, 3 % річних та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк») в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь:

- невиплачені проценти на банківський вклад у сумі 70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 15 672,22 доларів США;

- невиплачені проценти на банківський вклад у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 5 320 євро;

- 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у сумі

70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 4 102,19 доларів США;

- 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 1 738,35 євро;

- 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у сумі

70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі

779,30 доларів США;

- 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 267,73 євро;

- моральну шкоду у розмірі 463 060 грн;

- пеню за відмову повернути вклад у сумі 70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 1 497 300 доларів США;

- пеню за відмову повернути вклад у сумі 30 000 євро у розмірі 634 500 євро;

- пеню за прострочення виплати процентів 15 672,22 доларів США за договором

№ /10047 у розмірі 284 920,97 доларів США;

- пеню за прострочення виплати процентів 5 320 євро за договором

№ /10048 у розмірі 97 994 євро.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 04 жовтня

2017 року вона уклала з відповідачем договори банківського строкового вкладу «Строковий» № /10047 та № /10048 згідно з умовами яких внесла, а відповідач розмістив на відповідних рахунках вклади у сумах 70 000 доларів США та 30 000 євро.

02 січня 2018 року у зв`язку із закінченням дії договорів позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу та виплату процентів, однак відповідач ні 05 січня 2018 року, ні у подальшому зобов`язання за договорами не виконав, вклади та проценти не виплатив.

На виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року у справі № 453/668/18 з відповідача на користь позивача 12 грудня

2019 року було стягнуто суму вкладу у розмірі 30 000 євро, а 20 грудня 2019 року стягнуто суму вкладу у розмірі 70 000 доларів США.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 17 лютого 2022 року позов задовольнив частково.

Стягнув з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 5 663,67 доларів США за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10047, з яких:

- 1 408,75 доларів США - проценти за договором банківського вкладу за період

з 05 жовтня 2017 року по 04 січня 2018 року;

- 4 184,75 доларів США - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (сума вкладу та проценти) за період з 06 січня 2018 року по 19 грудня 2019 року;

- 70,17 доларів США - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо виплати процентів за період з 21 грудня 2019 року по 17 серпня 2021 року;

Стягнув з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 2 273,71 євро за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10048, з яких:

- 483 євро - проценти за період з 05 жовтня 2017 року по 04 січня 2018 року;

- 1 766,34 євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (сума вкладу та проценти) за період з 06 січня 2018 року по 11 грудня 2019 року;

- 24,37 євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (проценти) за період з 13 грудня 2019 року по 17 серпня 2021 року;

Стягнув з АТ«Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 52 690,07 грн з яких:

- 37 543,19 грн, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2021 року еквівалентно

1 408,75 доларів США - пені за прострочення виплати процентів за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 рок у№ /10047;

- 15 146,88 грн, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2021 року еквівалентно

483 євро - пені за прострочення виплати процентів за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10048.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року скасував в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди і в цій частині ухвалив нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнив частково. Стягнув з АТ «Креді Агріколь Банк» на її користь 50 000 грн у відшкодування завданої неналежним виконанням зобов`язань моральної шкоди.

В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Ухвалюючи оскаржене судове рішення, місцевий суд, з висновками якого частково погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов в частині вимог про стягнення банківських процентів за вкладами підлягає до задоволення лише за період строку дії вкладу, оскільки після дати повернення банківського вкладу проценти на суму вкладу не нараховуються.

Суд також частково задовольнив вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України за договором банківського вкладу

№ /10047 від 04 жовтня 2017 року за період з 06 січня 2018 року

по 19 грудня 2019 року, тобто період прострочення сплати суми вкладу та процентів в сумі 4 184,75 доларів США та 70,17 доларів США за період з 21 грудня 2019 року по 17 серпня 2021 року (прострочення сплати процентів), а також за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10048 в сумі

1 766,34 євро за період з 06 січня 2018 року по 11 грудня 2019 року (прострочення сплати суми вкладу та процентів) та 24,37 євро за період з 13 грудня 2019 року

по 17 серпня 2021 року (прострочення сплати суми процентів).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки розмір пені значно перевищує розмір боргового зобов`язання відповідача у вигляді невиплачених позивачу процентів за договорами банківського вкладу в сумі 1 408,75 доларів США та 483,00 євро відповідно, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини третьої статі 551 ЦК України, а пеня підлягає зменшенню до розміру боргового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки умовами договорів банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, відсутні підстави для задоволення позову у частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погодився з твердженнями місцевого суду в цій частині та вказав, що статтями 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року в якій просила оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки розгляд апеляційної скарги позивача відбувся без повідомлення її про час та місце судового засідання.

Зауважує, що процесуальні документи, надісланий стороною позивача на адресу судів містили лише посилання на адресу електронної пошти представника позивача. Положеннями статті 128, 130 ЦПК України не передбачено такого порядку направлення повістки, як на адресу електронної пошти.

Заявниця вказує, що суди не врахували висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 446/154/16, від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові від 20 березня 2019 року у справі

№ 761/26293/16-ц щодо питання стягнення процентів за строковими договорами банківських вкладів; у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 753/217/17 стосовно застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 ЦК України; у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17,

від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі

№ 643/6454/16-ц щодо вирішення питання про стягнення пені на підставі положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та у постановах

від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц і від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 щодо вирішення питання компенсації моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому у листопаді 2023 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник АТ «Креді Агріколь Банк» адвокат Максименко В. О. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити.

Представник відповідача зазначає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, хоча і розглянув апеляційну скаргу без участі позивача, адже ОСОБА_1 сама, з розумним інтервалом, повинна була цікавитись ініційованим нею провадженням у справі. Апеляційний суд використав всі доступні можливості повідомлення заявниці про час та місце розгляду справи.

Вказує, що суди, належним чином оцінивши всі зібрані у справі докази, дійшли правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Посилання заявниці на неврахування судами правових позицій Верховного Суду не заслуговує на увагу, оскільки висновки місцевого та апеляційного судів, які зроблені за фактичних обставин цієї справи правильні.

Додатково зауважує, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивач спричинення їй такої належними засобами доказування не довела.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Києва.

01 листопада 2023 року цивільна справа № 761/28481/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до статті 366 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Згідно з частинами шостою, восьмою статті 128 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 130 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Отже, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, було, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі

№ 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим. Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)».

У справі, що переглядається:

- Київський апеляційний суд ухвалою від 06 вересня 2022 року задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а. с. 116, 117, том 2);

- Київський апеляційний суд ухвалою від 14 листопада 2022 року закінчив проведення у справі підготовчих дій, призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 грудня 2022 року на 12 год 45 хв (а. с. 135, том 2);

- 15 листопада 2022 року Київський апеляційний суд направив на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та на електронну пошту її представника адвоката Стасюка Б. Ф. - ІНФОРМАЦІЯ_1 судову повістку-повідомлення про виклик у судове засідання, призначене на 14 грудня 2022 року на 12 год 45 хв (а. с. 136, том 2);

- в матеріалах справи знаходиться конверт із зворотнім повідомленням, на якому зазначено, що судова повістка-повідомлення не була вручена ОСОБА_1 , причина невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою»;

- матеріали справи містять довідку в якій зазначено, що розгляд справи, призначений на 14 грудня 2022 року не відбувся, справа була знята з розгляду у зв`язку із встановленням дистанційної форми роботи суду, яка зумовлена високою загрозою ударів дронів-камікадзе по м. Києву та особливостями функціонування об`єктів енергетичної інфраструктури міста (а. с. 140, том 2);

- 15 грудня 2022 року Київський апеляційний суд направив на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та на електронну пошту її представника адвоката Стасюка Б. Ф. - ІНФОРМАЦІЯ_1 судову повістку-повідомлення про виклик у судове засідання, призначене на 08 лютого 2023 року на 12 год 45 хв (а. с. 141, том 2);

- матеріали справи містять довідку про доставку повістки на електронну адресу представника позивача адвоката Стасюка Б. Ф. - ІНФОРМАЦІЯ_1 судової повістки-повідомлення на 08 лютого 2023 року на 12 год 45 хв (а. с. 142, том 2);

- доказів надсилання та отримання судової повістки-повідомлення надісланої на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на 08 лютого 2023 року

о 12 год 45 хв матеріали справи не містять.

08 лютого 2023 року суд апеляційної інстанції вирішив справу по суті. Вирішуючи питання належного повідомлення сторони позивача про судове засідання, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та її представник адвокат

Стасюк Б. Ф. в судове засідання не з`явились. Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернулась без вручення «за закінченням терміну зберігання». Представник

ОСОБА_1 адвокат Стасюк Б. Ф. був повідомлений про судове засідання шляхом направлення судової повістки на його електронну адресу, яка була зазначена ним в процесуальних заявах на адресу суду. Оскільки представник позивача зазначив електронну адресу в позовній заяві та в інших заявах на адресу суду, апеляційний суд вважав, що він належним чином повідомлений про розгляд справи.

Натомість суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що:

- надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику повідомлення про дату, час та місце розгляду справи;

- в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 або її представника адвоката Стасюка Б. Ф. про час та місце судового засідання, яке відбулося 08 лютого 2023 року. Повідомлення Стасюка Б. Ф. шляхом направлення повідомлення на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не є виконанням обов`язку апеляційного суду про повідомлення про дату та час розгляду справи, оскільки даних про те, що ця електронна адреса є офіційною, сторонами не наводилось.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції передчасно розглянув справу по суті, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 або її представника Стасюка Б. Ф. про судове засідання, яке було призначено

на 08 лютого 2023 року.

Суд апеляційної інстанції порушив право заявника знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України»

від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2024 року у справі № 463/1744/17.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив її та її представника про розгляд справи і ця обставина підтверджується матеріалами справи, постанова Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров