Справа №: 343/1784/24
Провадження №: 2/343/593/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ "Діджи Фінанс" звернувшись 09.08.2024 в Долинський районний суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором просить ухвалити рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №750402 від 22.11.2021 у розмірі 38122.73 грн та судові витрати - 2422.40 грн - судовий збір та 6 000.00 грн- витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №750402. Власноручним підписанням договору ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» в повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови.

Згідно договору про надання споживчого кредиту №750402 від 22.11.2021 відповідачу надається кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №750402 від 22.11.2021 з ТОВ «Слон Кредит» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 16 000 грн.

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин , внаслідок чого, керуючись ст.ст. 530,1082,1084 ЦК України, 28.08.2023 згідно умов Договору факторингу №2808-23, ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 750402 від 22.11.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги до відповідача.

Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 38122.73 грн, з яких:

заборгованість за тілом кредиту становить - 15530.86 грн;

заборгованість за відсотками становить - 22591.87 грн;

заборгованість за пенею становить - 00.00 грн (а.с.1-7).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 цивільна справа № 343/1784/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.51).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2024 відкрито спрощене провадження у справі №343/1784/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з повідомленням сторін.

Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, які повинні відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с.52).

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце його проведення був належним чином повідомлений судом. В Долинський районний суд 13.08.2024 поступила заява, сформована в системі "Електронний суд", згідно якої представник позивача ОСОБА_2 ( витяг з ЄДРЮО, ФОП та ГФ а.с.59), просить судові засідання проводити за відсутності представника позивача та на підставі наявних в справі доказів, заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості ща кредитним договором просить задоволити в повному обсязі (а.с.58).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Андрійович Я.Ф. (ордер серії АТ №1051554 а.с.66) в судове засідання на повторний виклик не з`явилися, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.62), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.63, телефонограма (а.с.68).

Представник відповідача - адвокат Андрійович Я.Ф. подав клопотання, в якому зазначив, що його довіритель ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи, тому просить звільнити його від сплати судового збору.

Відповідач проживає разом з батьками. Всі троє не працюють, пенсіонери-інваліди: відповідач - особа з інвалідністю 2-ї групи, а обоє батьків - особи з інвалідністю 1-ї групи. Тому матеріальний стан сім`ї відповідача надто важкий: усі троє постійно перебувають на амбулаторному лікуванні, кожен з них досить часто - на стаціонарному, перенесли багато операцій, батькові ампутували ногу. Практично пенсії йдуть на ліки, частково на комуналку, а на проживання не залишається нічого. Практично, відповідач є неплатоспроможним, і його можна вважати банкрутом.

Одночасно, слід зазначити, справа, що розглядається, є не складною, стандартною і шаблонною. Зрозуміло, що позивач, як фінустанова-позичальник, має багато боржників і досить часто звертається до суду з позовами, подібними до того, що розглядається зараз.

Отже, позивач один раз розробив шаблон позовної заяви, а відтак кожен раз тільки міняє дані відповідача і суму боргу. Тобто, робить невеличке чи «косметичне» коригування позову. Отже, безперечно, багато часу і праці для цього не потрібно. Тому сторона відповідача не погоджується з сумою витрат на професійну правничу допомогу , які зазначив у позовній заяві позивач, і яку хоче стягнути з відповідача.

Тому, з урахуванням викладеного вище, заявляє клопотання про суттєве зменшення суми відшкодування витрат на правничу допомогу, яку заявив позивач (а.с.69).

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за

відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Судом встановлено, що 22.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Слон Кредит» із заявою-анкетою на надання споживчого кредиту, у якій, зокрема, просив надати йому позику , в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с.45).

22.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір про надання споживчого кредиту №750402, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000.00 грн.

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.8 Договору, строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 22.11.2024. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 181,02% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 59408,81 грн.

Згідно з пунктом 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання) : у розмірі 16000,00 грн, за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 та 4000,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом за п. 3.5 Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору, сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу.

Згідно з п.6.1 Договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.

Договір засвідчений підписом відповідача (а.с.42-44).

Згідно з паспортом споживчого кредиту відповідач ознайомився з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту, що стверджується його підписом.

Відповідно до паспорта споживчого кредиту, тип кредиту: кредит; сума/ліміт кредиту: 20000,00 грн; строк кредитування: 1096 днів; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби, відсоткова ставка 85% річних , тип відсоткової ставки: фіксована (а.с.45-47).

ТОВ «Слон Кредит» зобов`язання за кредитним договором від 22.11.2021 №750402 виконало та перерахувало ОСОБА_1 кошти в сумі 16 000,00 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення №11989 від 22.11.2021 (а.с. 22).

28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23.

Відповідно до п. 2.1 Договору, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору, розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором становить 100 гривень, що сплачуються клієнтом протягом трьох банківських днів з дати складення кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок фактора.

Згідно з п.4.1 Договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору (а.с.29-34).

Згідно платіжної інструкції №4565 від 28.08.2023, ТОВ «Діджи Фінанс» здійснило оплату суми фінансування згідно договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 на суму 1648712,45 грн (а.с. 21).

Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу №2808-23 від 03.08.2023 , кредитор передав, а фактор прийняв Реєстр прав вимог за Договором, складеним за формою згідно із Додатком №1 до даного Договору. Кількість боржників 3020. Загальна сума заборгованості 96976286,11 грн (а.с.11).

Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 , ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №750402 від 22.11.2021. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 38122,73 грн, з яких: сума заборгованість за тілом 15530,86 грн, сума заборгованості за відсотками 22591,87 грн (а.с.12).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 750402 від 22.11.2021, станом на 28.08.2023 (а.с.27) за відповідачем наявна заборгованість в сумі 38122,73 грн.

Представник позивача звертався до відповідача з досудовою вимогою про сплату заборгованості в розмірі 38122,73 грн., за договором №750402 від 22.11.2021 (а.с. 18).

З аналізу вказаних вище документів випливає, що позивач довів наявність заборгованості у відповідача та про своє право вимагати її погашення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Андрійович Я.Ф., не надали суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Не здобуто таких доказів і під час розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором , оскільки ОСОБА_1 скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача. З огляду на викладене, з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути грошові кошти за кредитним договором у сумі 38122,73 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, за приписами ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір №42649746 від 11.12.2023 (а.с.23-25), Додаткову угоду №56 від 27.06.2024 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 (а.с.17), копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10 , виданого на ім`я ОСОБА_3 (а.с.26), акт про підтвердження надання правової допомоги адвокатом (виконання робіт) від 27.06.2024 (а.с.10), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатським бюро «Анстасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.14).

Позивач просить стягнути з відповідача 6 000 грн витрат на правову допомогу

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Андрійович Я.Ф. подавклопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір гонорару, визначений позивачем та адвокатським бюро є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін.

Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн є необгрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критеріям розумності та справедливості, виходячи з такого.

Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Тобто, правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) , звісно вважаються послугами адвоката, але не можуть бути віднесені до правничої допомоги як судові витрати. Це не судові витрати, що мають відшкодовуватись другою стороною судового спору як витрати на професійну правничу допомогу.

Вивчення документів та нормативних актів, надання оцінки ситуації є невід`ємною частиною роботи адвоката перед прийняттям ним рішення щодо співпраці з клієнтом та погодження самим клієнтом на умови роботи адвоката.

Фактичне надання адвокатом послуг може мати місце й тоді, коли він фактично надав консультацію, вчинив певні дії, але клієнт не бажає продовжувати роботу з цим адвокатом, не просить далі скласти позов, здійснювати подальше представництво в суду. Тому вартість цих послуг має залишатися за клієнтом, який, прийшовши до адвоката, отримує послуги консультації.

Ці послуги могли б лише включатись до складання позовної заяви, але не окремо.

З цих підстав суд вважає, необгунтованими та безпідставними витрати на правничу допомогу за надання таких послуг, як «правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання письмових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», вартістю 2250,00 грн».

Крім того, особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними.

Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.

Адвокатським об`єднанням оцінено надану позивачеві послугу «складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості" в 3000 грн, при цьому тривалість роботи над нею зазначена в обсязі 3 год.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Суд, не оцінюючи рівня кваліфікації адвоката, з огляду на визначені сторонами тарифи визначає, що об`єктивна тривалість роботи по складенню позовної, текст якої містить лише короткий переказ змісту вказаних договорів та посилання на норми права, без будь-якого поглибленого правового аналізу ситуації, складає не більше 2 год., тобто має вартість, виходячи з погоджених сторонами тарифів 2000 грн.

Отже, підготовка та написання професійним/кваліфікованим адвокатом такої позовної заяви не потребує заявленого часу (три години). З урахуванням заявленої вартості за написання даного позову, разом з формуванням додатків до такого, суд вважає, що розмір зазначений позивачем в 6000 грн. є завищеним з огляду на незначну складність справи та може бути зменшеним до 2000 грн.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Крім того, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 , який являється особою з інвалідністю ІІ-ї групи ( пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 а.с.72), звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати (судовий збір) за подання позовної заяви повинні бути компенсовані за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.ст. 207, 512, 526, 530, 549, 551, 625, 629, 633, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №750402 про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2021 року в розмірі 38122 (тридцять вісім тисяч сто двадцять дві) гривні 73 коп., з яких: 15530,86 грн заборгованість за тілом кредиту; 22591,87 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

Понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , юридична адреса: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, м. Київ, 04112.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш