судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
справа № 756/767/23 (провадження 61-4635 св 24)
11 вересня 2024 року
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Кравцем Ростиславом Юрійовичем , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробіткуза час вимушеного прогулу,постановою від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу частково задовольнив, скасував рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. У березні 2024 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» адвокат Кравець Р. Ю. як представник ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року, в якій скаржник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
2. Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
4. Судами попередніх інстанцій встановлено, що починаючи з 19 вересня 2001 року позивач обіймав посаду головного бухгалтера АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з іноземними інвестиціями відповідно до наказу від 18 вересня 2001 року № 55а-к.
5. 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 отримав примірник договору між АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з іноземними інвестиціями та IntegraFerm e.U. 17/IF-2022, у не підписаному вигляді. Того ж дня ОСОБА_1 подав на ім`я т.в.о. голови правління ОСОБА_3 службову записку № 40, у якій зазначив про неможливість впровадження нових проектів, пов`язаних з непрофільною діяльністю та нецільовим використанням коштів підприємства, запропонував всі непрофільні проекти і напрямки проводити після затвердження загальними зборами.
7. Наказом т.в.о. голови правління АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з іноземними інвестиціями від 02 грудня 2022 року № 69-з за результатами відмови головного бухгалтера ОСОБА_1 щодо формування і здійснення платежу на адресу компанії IntegraFerm e.U. (invoice 1-17/IF-2022 dated 29.11.2022), вирішено створити комісію з проведення службового розслідування. Також наказом т.в.о. голови правління АТ «ГАЗТРАНЗИТ» з іноземними інвестиціями від 02 грудня 2022 року № 70-з, вирішено на час проведення службового розслідування, з 05 грудня 2022 року відсторонити головного бухгалтера ОСОБА_1 від здійснення повноважень.
8. Голова комісії АТ «Газтранзит» 09 грудня 2022 року повідомив т.в.о. голови правління про завершення службового розслідування.
9. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 грудня 2022 року голова комісії АТ «Газтранзит» повідомив т.в.о. голови правління про завершення службового розслідування. У висновках Акту від 13 грудня 2022 року зазначено, що у відмові головного бухгалтера ОСОБА_1 сформувати та здійснити платіж вбачаються порушення: основних функцій Управління бухгалтерського обліку та звітності (забезпечення обліку грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей і основних засобів; своєчасне відображення в бухгалтерському обліку операцій, що пов`язані з їх переміщенням; забезпечення достовірного обліку витрат виробництва, виконання кошторису витрат, реалізації послуг, контроль за дотриманням встановлених правил оформлення відпуску та приймання товарно-матеріальних цінностей, штатної, фінансової та касової дисципліни); порушення функцій головного бухгалтера - взаємодія з керівництвом підприємства; порушення пункту 3.7 Посадової інструкції, а саме не забезпечення виконання та оформлення документів з фінансово-господарських операцій у відповідності з діючим законодавством; дії ОСОБА_1 могли призвести до застосування штрафних санкцій з боку контрагентів підприємства.
10. Наказом від 06 січня 2023 року № 1-к, ОСОБА_1 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України), підстава: акт службового розслідування від 13 грудня 2022 року.
11. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
12. В постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 505/1452/19 вказано, що за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке може бути зафіксоване і в інших актах.
13. Так, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.
14. Грубість порушення трудових обов`язків визначається характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України.
15. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне "керування" роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21).
17. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суди попередніх інстанцій встановили, що у відповідності до пунктів 1.2., 3.7 посадової інструкції, на головного бухгалтера покладено обов`язок забезпечення ведення фінансово-господарської документації у відповідності із чинним законодавством. У зв`язку із цим, головний бухгалтер має право вимагати належного оформлення документів, які йому подаються. Головний бухгалтер має право не приймати до виконання документи, які суперечать законодавству.
18. Крім того, судами було встановлено, що згідно з Положенням про управління бухгалтерського обліку та звітності, затверджене 30 грудня 2013 року, його управління очолює головний бухгалтер на основі єдиноначальності. Основними функціями головного бухгалтера є: взаємодія з керівництвом (виконання вказівок, розпоряджень, організація виконання роботи управлінням відповідно до затверджених планів, взаємодія з іншими підрозділами.
19. Пунктом 6.1 Положення передбачено право головного бухгалтера вимагати від персоналу та інших структурних підрозділів правильного оформлення первинних документів з фінансової та господарської діяльності перед поданням їх в бухгалтерію. Згідно з п. 6.2 Положення, головний бухгалтер несе відповідальність за невиконання або недобросовісне виконання своїх обов`язків.
20. На підставі пунктів 1.2, 3.7 Посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої 21 січня 2020 року, головний бухгалтер підпорядковується і працює під керівництвом голови правління. Головний бухгалтер повинен забезпечити виконання та оформлення документів з фінансово-господарських операцій у відповідності з діючим законодавством. Забороняється приймати до виконання і оформляти документи з операцій, що протирічать чинному законодавству і встановленому порядку по прийманню, зберіганню і витрачанню коштів, товарно-матеріальних та інших цінностей.
21. Отже суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що реальною причиною невиконання позивачем вказівки керівника сформувати і здійснити платіж була його незгода із запровадженням підприємством нового проекту, а не відсутність договору, на що позивач став посилатись вже після завершення службового розслідування.
22. Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове порушення, в чому саме воно полягає, а не просто посилання, є безпідставними, оскільки вказане грубе одноразове порушення детально зафіксовано в Акті службового розслідування від 13 грудня 2022 року, висновки якого стали підставою для прийняття наказу про звільнення, та містить достатньо даних про таке порушення. З зазначеним Актом позивач був ознайомлений 13 грудня 2022 року та не погодившись з викладеними у ньому обставинами надавав письмові пояснення за результатами ознайомлення з матеріалами службового розслідування. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов`язків (постанова ВС від 02 лютого 2023 року у справі № 505/1452/19), а тому підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу про звільнення відсутні.
23. Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що наказ про звільнення містить причину звільнення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, та посилання на Акт службового розслідування від 09 грудня 2022 року, як на підставу звільнення. Крім того, позивач був ознайомлений з актом службового розслідування, викладені у ньому висновки містять в достатній мірі чіткі і зрозумілі формулювання.
24. Протилежні аргументи скаржника зводяться до його незгоди з установленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
25. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
26. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
27. Встановивши, що звільнення позивача з роботи було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема статті 41 КЗпП України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
28. Натомість, доводи касаційної скарги не свідчать про застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду.
30. Це зокрема підтверджується і тим, що ухвалюючи власну постанову, Верховний Суд так і не погодився з доводами касатора щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, а виходив з власних міркувань, не охоплених доводами касаційної скарги.
31. Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
33. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
34. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
35. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
36. Відповідно до пунктів 4 та 5 статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:
36.1. після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;
36.2. після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
За таких обставин, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Судущодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а також висновки щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, вважаю що касаційне провадження у цій справі було відкрите помилково та належним процесуальним рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було б ухвалення постанови про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року, а не розгляд касаційної скарги по суті.
Суддя В. В. Пророк
Повний текст окремої думки складений 25 вересня 2024 року.