ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 206/1513/23

провадження № 61-10109св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року у складі судді Поштаренко О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2008 року між ним та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_5 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року у справі № 02/9467/14, що набрало законної сили, шлюб між ними розірвано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 203/4646/17 визначено місце проживання дочки - ОСОБА_5 за місцем реєстрації та фактичного проживання її батька, тобто із ним, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року у справі № 203/308/21, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей її віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою виконуючого обов`язки начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кітаєвим С. С. від 05 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року у справі № 203/2145/22, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь пеню за несплату аліментів на утримання дочки за період з 05 жовтня 2021 року по 01 червня 2022 року у розмірі 17 тис. грн.

Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Богомол М. О. від 20 жовтня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто 14 189,94 грн, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у справі № 206/3171/22, що набрав законної сили, у зв?язку з умисним, систематичним у період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року ухиленням ОСОБА_2 від сплати, встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання своєї малолітньої доньки, останню визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, призначено їй покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Позивач зазначав, що дитина відвідує комунальний заклад освіти «Загальноосвітня середня шкода № 75» Дніпровської міської ради, а також здобуває освіту в «Комп?ютерній академії «ШАГ». Відповідачка життям дитини не цікавиться, не телефонує їй та не проявляє бажань до побачень із нею. При цьому, він не чинить будь-яких перешкод у спілкуванні відповідачки з дочкою, про що свідчить відсутність судового спору або рішення відповідного органу опіки та піклування про усунення перешкод у вихованні дитини. За час окремого проживання з дочкою відповідачка жодного разу не відвідувала батьківських зборів у школі, не спілкується з її класними керівниками з метою отримання інформації про успіхи дитини у навчанні або про її поведінку, не ставить питання про ночівлю дочки із нею за її місцем проживання, не цікавиться про стан здоров?я дитини та має заборгованість зі сплати аліментів, яку наростила умисно. Отже, відповідачка не цікавитись життям дитини, її розвитком та здоров`ям, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Дитина проживає разом з ним і перебуває на повному його утриманні та забезпеченні, що є підставами для позбавлення матері дитини батьківських прав, так як таких прав вона не виконує.

Крім того, вказує, що наявність вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у справі № 206/3171/22 щодо притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КК України, є підставою для позбавлення батьківських прав останньої відповідно до пункту 6 частини першої статті 164 СК України. При цьому, після вказаного вироку суду, а також застосування до відповідачки штрафних санкції державним виконавцем та стягнення заборгованості за пенею по сплаті аліментів, остання не стала на шлях виправлення і заборгованість по сплаті аліментів збільшується.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а позбавлення її батьківських прав є крайнім заходом впливу. Судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на те, що відповідачка має значну заборгованість зі сплати аліментів та її було притягнуто до кримінальної відповідальності за їх систематичну, умисну несплату, не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 , хоча і має заборгованість по аліментам, проте вона їх сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданим державним виконавцем, станом на 18 жовтня 2023 року та копіями квитанцій про їх сплату. Про зазначене також вказано у висновку органу опіки та піклування. Отже, ОСОБА_2 вживає дієвих заходів для зменшення суми заборгованості зі сплати аліментів, що свідчить про небайдуже її відношення до своїх батьківських обов`язків та бажання виправити несприятливу ситуацію, що склалася. При цьому, суд врахував бажання матері спілкуватися з дочкою, а також те, що ОСОБА_2 проти позбавлення її батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні дитини. Суд також взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 липня 2023 року, відповідно до якого вказано про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції послався на відповідні правові висновки Верховного Суду та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

Суд першої інстанцій правильно вказав, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_5 . При цьому, судом не було встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, відповідачка заперечувала проти вимоги позивача та пояснювала, що бажає виховувати дочку, зустрічатися із нею та доглядати її, що знайшло своє підтвердження у висновку органу опіки та піклування і вказує на її зацікавленість у збереженні зв`язків зі своєю дочкою. Такий факт заперечення відповідачки проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні. Тоді як особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дочки - ОСОБА_5 не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду та прецедентну практику ЄСПЛ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У серпні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, не врахували, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться ні життям, ні здоров`ям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Дитина постійно проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. Позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме інтересам дитини, оскільки дитина проживає та виховується у стійкому сімейному середовищі батька, яким створені належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини. Також судами не враховано думку самої дитини, яка у судовому засіданні вказала на дійсні відносини між нею та матір`ю, ставлення до неї, а також поведінку останньої. У матеріалах справи відсутні докази того, що протягом тривалого розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків змінилося. Крім того, у відповідачки збільшується заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про ухилення останньої від своїх батьківських обов`язків щодо дочки, а кошти, які позивачка сплачує, є недостатніми для гармонійного розвитку та виховання дитини.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_5 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року у справі № 02/9467/14, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 203/4646/17 визначено місце проживання дочки - ОСОБА_5 за місцем реєстрації та фактичного проживання батька - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року у справі № 203/308/21, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей її віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою виконуючого обов`язки начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кітаєвим С. С. від 05 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року у справі № 203/2145/22, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів на утримання дочки за період з 05 жовтня 2021 року по 01 червня 2022 року у розмірі 17 тис. грн.

Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Богомол М. О. від 20 жовтня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто 14 189,94 грн, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у справі № 206/3171/22, що набрав законної сили, у зв?язку з умисним, систематичним у період часу з жовтня 2021 року по вересень 2022 року ухиленням ОСОБА_2 від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї малолітньої доньки, останню визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 164 КК України, призначено їй покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Згідно з характеристикою, наданою на ім`я ОСОБА_5 , директором комунального закладу освіти «Загальноосвітня середня шкода № 75» Дніпровської міської ради Жмако Л. І., встановлено, що ОСОБА_5 навчається у 5-Б класі онлайн (дистанційно). Систематично бере участь в онлайн-уроках, під час яких постійно працює. Демонструє високий та достатній рівень знань. Забезпечена навчальними посібниками, технічними засобами, шкільним приладдям для навчання. Завжди має охайний зовнішній вигляд. Емоційний стан дитини не викликає занепокоєння. Стосунки між нею та батьком - ОСОБА_1 доброзичливі. Батько дбає про фізичний та психологічний розвиток дитини. Дівчинка займається танцями, відвідує заняття в «Комп`ютерній академії «Шаг». ОСОБА_1 бере активну участь у житті школи та класу. Завжди відвідує батьківськи збори, входить до складу батьківської ради 5-Б класу. Мати - ОСОБА_6 із сім`єю не проживає (зі слів тата). Протягом навчання ОСОБА_7 у школі, а саме за період з 2019 по 2013 рік, ОСОБА_2 не відвідувала заклад освіти. Жодного разу не спілкувалася з класним керівником початкових шкіл - ОСОБА_8 , з класним керівним середньої школи - ОСОБА_9 , а також з адміністрацією закладу. Не була присутня на батьківських зборах та урочистих заходах. ОСОБА_7 неодноразово жалілася на те, що мати не відповідає на її телефонні дзвінки.

Відповідно до виданої характеристики директором товариства з обмеженою відповідальністю «Комп`ютерна Академія ШАГ Дніпро» ОСОБА_10 та відповіді від 13 червня 2023 року № 13/06/23-1 на адвокатський запит ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з 29 серпня 2020 року по теперішній час проходить навчання в Дніпровській філії «Комп`ютерної академії «ШАГ». Напрямок «Мала Комп`ютерна Академія». Пропусків навчальних занять без поважної причини не допускає. З навчальним планом справляється на «відмінно» і «добре». Середній бал академічної успішності - 11. Труднощів у навчанні немає. Замовником та платником по обох навчальних програмах виступає батько студентки - ОСОБА_1 .

Згідно з листа від 29 червня 2023 року № 3, виданого фізичною особою -підприємцем ОСОБА_11 «Сімейна Амбулаторія», на запит адвоката Кравцова В. В., вбачається, що ОСОБА_1 дійсно звертався до медичного закладу разом з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цікавиться станом її здоров`я, забезпечує дитину необхідними медикаментами, рекомендації лікарів виконує, відповідально ставиться до лікування дитини. ОСОБА_2 до лікарів медичного закладу не зверталася.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 липня 2023 року № 186-р встановлено, що орган опіки та піклування вважає за недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 153-154).

Крім того, за змістом вказаного висновку встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом 23 травня 2023 року заборгованість складає 97 429,50 грн, але з листопада 2022 року ОСОБА_2 почала сплачувати аліменти на утримання дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» BP-000884225 Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2 станом на 06 травня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим судами обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16, провадження № 14-327цс18, та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15, провадження № 61-36905св18, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, провадження № 61-44369св18, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, провадження № 61-12144св20, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, провадження № 61-19550св19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, провадження № 61-9754св20.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.

При вирішенні спору в цій справі суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Верховний Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Судами не було встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, відповідачка заперечувала вимоги позивача та пояснювала, що бажає виховувати дочку, зустрічатися із нею та доглядати її, що знайшло своє підтвердження у висновку органу опіки та піклування і вказує на її зацікавленість у збереженні зв`язків зі своєю дочкою. Такий факт заперечення відповідачки проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні. Тоді як особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суди попередніх інстанцій, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідачка має значну заборгованість зі сплати аліментів та її було притягнуто до кримінальної відповідальності за їх несплату самі по собі не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки остання, як вірно вказали суди, хоча і має заборгованість по аліментам, проте вона їх сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданим державним виконавцем, станом на 18 жовтня 2023 року та копіями квитанцій про їх сплату. Зазначене свідчить про небайдуже відношення ОСОБА_2 до своїх батьківських обов`язків та бажання виправити несприятливу ситуацію, що склалася.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. При цьому переважна більшість цих доводів в основному зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи суд касаційної інстанції не встановив. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець