КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, про стягнення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року,

встановив:

у вересні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти в розмірі 141 554,79 гривні, посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса, за яким з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було стягнуто грошові кошти, було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 128 226,57 гривень та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив ТОВ «Вердикт Капітал» просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

За положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції Закону № 3831-IX від 19 червня 2024 року) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року (набрав чинності 19 липня 2024 року) позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В даному випадку апеляційна скарга була подана 07 червня 2024 року, тобто до набрання чинності Законом № 3831-IX від 19 червня 2024 року.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 18 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису № 9773, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 28 вересня 2021 року про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07 травня 2007 року у розмірі 128 226,57 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 17 травня 2023 року у цивільній справі № 334/3834/22 визнано виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстрований в реєстрі за № 9773 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 128 226,57 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 на час звернення позивача до суду із даним позовом завершене у зв`язку із виконанням виконавчого документу у повному обсязі.

Загальна сума, яку було стягнуто з позивача в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 урахуванням виконавчого збору становить 141 554,79 гривні.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 128 226,57 гривень та судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис нотаріуса від 28 вересня 2021 року № 9773, на підставі якого проведено оспорюване стягнення, рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак, в силу положень ст. 1212 ЦК України, відсутня правова підстава для набуття відповідачем зазначених коштів, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню позивачці. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами існують договірні правовідносини, а сам по собі факт визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед відповідачем. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Оскільки в даній справі виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 9773, за яким стягнуто з позивача на користь відповідача грошові кошти, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Посилання скаржника на те, що кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису, є неспроможними, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості до суду не звертався, хоча не позбавлений такого права.

Сама по собі наявність між сторонами договірних правовідносин не свідчить про отримання відповідачем коштів на достатніх правових підставах, оскільки вони були сплачені саме на виконання виконавчого напису, який визнано таким, що не підлягає виконанню, а не в порядку виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді