Єдиний унікальний номер: 932/1936/21
Провадження № 2/448/12/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

17.09.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарях судового засідання Тхір О.Т., Москалик О.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1

та представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до сторони відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення її на роботі та стягнення в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, згідно прийнятої ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2023р. до розгляду письмової уточненої та доповненої позовної заяви, поданої представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Лосєвим Ю.С., сторона позивача просить суд ухвалити рішення, яким поновити позивачку ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирських вагонів виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 02.11.2020 року та стягнути з Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивачки ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, який на день пред`явлення позову становить 146 962 грн. та в подальшому стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення. Крім того, просять стягнути з Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивачки понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 180 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, сторона позивача покликається на те , що позивачка ОСОБА_1 з 07.06.2019р. по 01.11.2020р. перебувала у трудових відносинах на умовах контракту з ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Наказом від 28.01.2021р. позивачка була звільнена на підставі п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин. На переконання сторони позивача, зазначений наказ є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує конституційне право позивачки на працю. Так, п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров`я, не може бути звільнений за п.3 ч.1 чи п.4 ч.1 ст.40 КЗпП, власник або уповноважений ним орган можуть у зв`язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови. Статтею 147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Процедура звільнення за прогул має враховувати не тільки загальні правила і порядок звільнення працівників (ч.1 ст.47, ст.116 Кодексу законів про працю України), але і правила і порядок звільнення працівників з ініціативи роботодавця (ч.3 ст.40, ст.43 Кодексу законів про працю України), а також строки застосування, правила та порядок накладення, оголошення дисциплінарних стягнень (ст.ст.147, 148 і 149 Кодексу законів про працю України).

Зазначає, що у випадку звільнення позивачки ОСОБА_1 із займаної посади, з боку відповідача - 2 було допущено порушення вимог, передбачених ст.43 Кодексу законів про працю України, а саме розірвання трудового договору за п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України мало відбутися лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Натомість, звільнення позивачки ОСОБА_1 мало місце 01 листопада 2020 року, а згода профспілки надана 21 січня 2021 року, тобто через три місяці після звільнення позивачки з займаної нею посади.

Вказує, що 20 березня 2020 року відповідачем 2 був виданий наказ №176 про запровадження простою не з вини працівника з 12 год. 00 хв. 20 березня 2020 року і таким чином позивачка ОСОБА_1 була відправлена у простій. Наказом від 30 березня 2020 року №183 простій було продовжено. Пунктом 3 цього наказу працівникам, які відправлені в простій, дозволялось не виходити на роботу. Відтак, відповідач не мав жодного права звільняти позивачку на п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України. Крім того, вищевказані накази передбачали конкретних осіб, які мали обов`язок інформувати працівників, які знаходились в простої стати на роботу на наступний день, після сповіщення, однак ОСОБА_1 не була сповіщена під підпис про закінчення простою.

Також покликається на те, що позивачка за порушення трудової дисципліни, в період з вересня 2020 року по 08 грудня 2020 року була усунута Відповідачем - 2 від покладених на неї обов`язків провідника пасажирських вагонів. 01 грудня 2020 року наказом №485 Відповідач - 2 завершив простій і всі працівники приступили до виконання своїх обов`язків, а позивачку звільнено з роботи за п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України - 01 листопада 2020 року, під час діючого простою, а 2 грудня 2020 року відповідачем -2 на адресу позивачки направлено листа про необхідно з`явитись до відділу кадрів та дати пояснення про причини неявки на роботу 01 листопада 2020 року. Лист аналогічного змісту був направлений відповідачем -2 на адресу позивачки ОСОБА_1 і 11 грудня 2020 року, фактично більш як через місяць після звільнення позивачки з роботи. Вищевказане свідчить про грубе порушення відповідачем - 2 вимог ст.149 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст.149 Кодексу законів про працю України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Згідно виписок бази АСУ «Резерв провідників» по особовому рахунку позивачки, табельний номер 0073 за вересень місяць 2020 року позивачкою відпрацьовано 174,01 години, за жовтень місяць 2020 року відпрацьовано 167,42 години. Про нарахування позивачці заробітної плати свідчить і довідка про доходи позивачки з 01 січня 2020 року по 01 січня 2021 року, виходячи з якої позивачці в листопаді місяці 2020 року нараховано 763 грн. 23 коп., в грудні місяці 2020 року - 50 грн., а в січні місяці 2021 року - 3676 гри. 10 коп. Отже, бухгалтерія відповідача - 2 на підставі наказу про звільнення позивачки згідно табелю використаного робочого часу повинна була нарахувати позивачці належну їй заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпусток у день звільнення. В останній день роботи з позивачкою мало бути здійснено повний розрахунок, як це встановлено ст.116 Кодексу законів про працю України та видано належним чином оформлену трудову книжку, як це передбачено ст.47 Кодексу законів про працю України. Однак, відповідач - 2 у відношенні до позивачки ОСОБА_1 допустив грубе порушення цих норм закону.

Стверджує, що позивачкою ОСОБА_1 на адресу відповідача - 2, в порядку досудового врегулювання спору була направлена претензія, яка залишена відповідачем - 2 без розгляду та відповіді. Також, позивачкою на адресу Головного управління з питань праці було подано скаргу на неправомірні дії відповідача 2, на підставі чого була проведена перевірка, однак про результати проведеної перевірки позивачка не була повідомлена. Відповідно до п.2 ст.9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості. Згідно зі ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку. У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»), орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються і середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадах, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарі) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зазначає, що вимушений прогул позивачки ОСОБА_1 склав 394 робочих днів, середній заробіток складає 373 грн. за добу. Таким чином, відповідно до ст.235 Кодексу законів про працю України, відповідач - 2 зобов`язаний сплатити позивачці за час вимушеного прогулу середній заробіток, виходячи з розрахунку: 373 грн. х 394 робочих днів, що становить 146 962 грн. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, будь-яких підстав для зменшення його розміру законом не передбачено. Вищевказане відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду України від 20 червня 2018 року по справі №826/808/16.

ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.

Представником сторони відповідача представником АТ «Укрзалізниця» за довіреністю - адвокатом Дригіною І.М. подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому сторона відповідача не погоджується з позовними вимогами, викладеними в уточненій та доповненій позовній заяві, прийнятої до розгляду ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2023р., вважає їх необґрунтованими та незаконними з огляду на наступне. Відповідно до контракту №82/К від 05.06.2019 року позивачку ОСОБА_1 прийнято на роботу виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» на посаду провідника пасажирського вагону, надалі контракт продовжували. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року з метою запобігання поширенню корона - вірусної хвороби з 12.03.2020 по 3.04.2020 року на території України введено карантин. З введенням карантину та забороною здійснювати перевезення залізничним транспортом ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» запровадило режим простою, згідно наказу №183 від 30.03.2020 року. В подальшому, з послабленням карантину працівники ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» по черзі виводились із простою та виконували свої трудові обов`язки. Згідно з додатком №1 до вказаного вище наказу, позивач ОСОБА_1 працювала за вказаними датами: 30 квітня; 1 та 2 травня; 30 липня; 9-13 та 17-27 серпня; 2-12 вересня; 1-4 та 9-12 жовтня 2020 року. В свій робочий день 01 листопада 2020 року з невідомих причин позивачка на роботу не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала, про свою відсутність нікого не попереджала. Пунктом 8.12 технологічного процесу встановлено, що працівник поїзної бригади, що не з`явився в рейс внаслідок хвороби (або з інших причин), повинен повідомити в наряд резерву провідників протягом доби з моменту видачі лікарняного листа. Позивачка вказану вимогу не виконала, що свідчить про порушення нею своїх посадових обов`язків. Пунктом 8.13 технологічного процесу передбачено, що якщо працівник поїзної бригади не з`явився в рейс, то допустити його в наступний рейс можливо тільки після пред`явлення інженеру резерву провідників документа, що підтверджує поважність причини неявки в рейс. Позивач у депо не з`явилася, жодних документів, підтверджуючих її неявку в рейс та взагалі відсутність у вказаний період на роботі не надала. Відповідно до пункту 8.14 технологічного процесу встановлено, що у разі не надання провідником виправдувальних документів про причину неявки в рейс, інженер резерву провідників доповідає рапортом начальнику резерву провідників та начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного, а пунктом 8.15 встановлено, що у першій декаді наступного за звітним місяцем, інженер резерву зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`явилися в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву та начальнику депо. На виконання пунктів 8.14. та 8.15 технологічного процесу, начальником резерву провідників 02.12.2020 року начальнику ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 був зданий рапорт про те, що провідник пасажирського вагону ОСОБА_1 не являється на роботу з невідомих причин. Частиною першою статті 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідач, на виконання вимог, встановлених статтею 149 КЗпП України, 02.12.2020р. та 11.12.2020 року направив листи №325 та №339 на адресу позивачки, яка зазначена в її особовій справі, з проханням з`явитись до відділу кадрів депо або письмово надати пояснення про причини не явки на роботу. Зазначені листи поверталися з приміткою, що адресат тимчасово не проживає за вказаною адресою. Після рішення відповідача стосовно виклику працівників ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» з простою, наказом №485 від 01.12.2020 року була викликана і позивачка. Враховуючи велику кількість працівників та необхідність їх оперативного інформування про виклик з простою, таке інформування здійснювалось телефоном. Однак, зв`язатися з позивачкою не мали змоги, так як вхідні виклики на номер телефону позивача були обмежені. З пояснень фахівця з кадрового адміністрування ОСОБА_4 стало відомо, що у середині грудня 2020 року до неї звернулась дівчина, яка представилась дочкою ОСОБА_1 та повідомила, що її матір перебуває за кордоном і просила, щоб позивачку звільнили не за порушення. З огляду на зазначене, у відповідача з`явилися підстави вважати, що позивачка перебувала за межами території України, хоча введення режиму простою не звільняло її від обов`язку за попереднім повідомленням прибувати на робоче місце в разі виробничої необхідності. Враховуючи те, що позивачка була членом профспілкової організації, на адресу профспілки направлено пакет документів на отримання згоди на звільнення позивачки. 22.12.2020р. відбулось перше засідання профспілкової організації, на яке позивачка не з`явилась, тому було прийнято рішення про перенесення розгляду цього питання на наступне засідання. На наступному засіданні 28.01.2021 року позивачка ОСОБА_1 була присутня, але документів, які б підтверджували поважність її відсутності на роботі, вона не надала та підтвердила той факт, що у той період вона знаходилась у Польщі. Тож, після отримання згоди від первинної профспілкової організації на звільнення позивачки ОСОБА_1 , начальником ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо», без отримання від неї (позивачки) обґрунтованого пояснення про причини відсутності на роботі, хоча з такою метою вживалися всі можливі заходи в межах шестимісячного строку з дати виявлення порушення, був виданий наказ №207/ос від 28.01.2021 року про звільнення позивачки ОСОБА_1 на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. В цей же день з позивачкою були проведені розрахунки. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Враховуючи ту обставину, що позивачка була відсутня на роботі з 01.11.2020 року по дату винесення наказу на звільнення без поважних причин, а фактично перебувала за кордоном, то її звільнення відбулося з дотриманням статті 40 КЗпП України. Позивачка безпідставно стверджує про те, що в період з 09.09.2020р. по 08.12.2020р. вона була усунута відповідачем від покладених на неї обов`язків провідника пасажирських вагонів, бо вказана інформація не відповідає фактичним обставинам. Так, стороною відповідача зазначалось вище, що позивачка працювала за вказаними датами: 30 квітня; 1 та 2 травня; 30 липня; 9-13 та 17-27 серпня; 2-12 вересня; 1-4 та 9-12 жовтня 2020р., що підтверджується додатком №1 до наказу №183 від 30.03.2020 року (наявний в матеріалах справи) та виписками з особового рахунку робітника за вересень та жовтень 2020 року, в яких зазначені відпрацьовані години (також наявні в матеріалах справи), а 01.11.2020 року така повинна була з`явитись на роботі, проте з невідомих причин не з`явилась та на телефонні дзвінки не відповідала. Щодо тверджень сторони позивача, що відповідачем порушено вимоги статті 149 КЗпП України, то стороною відповідача виконано таку умову як отримання письмових пояснень. Докази того, що відповідач намагався отримати від позивачки письмові пояснення, але через відсутність її на робочому місці та взагалі в межах території України, вказане стало не можливим. Твердження сторони позивача про те, що відповідач направив лист про необхідність з`явитись до відділу кадрів та дати пояснення на адресу позивачки більш як через місяць після її звільнення, спростовується тим, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 року у справі №813/1475/17 зазначив: «суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА-1, зокрема у період з 21 червня 2016 року до 11 січня 2017 року була відсутня на роботі без поважних причин. Тобто протягом указаного часу позивачка до роботи не приступала і перебувала у безперервному прогулі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення. Оскільки позивачка була відсутня на роботі у період з 21 червня 2016 року до 11 січня 2017 року безперервно, то прогул, як дисциплінарний проступок був триваючим». Також Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року по справі №818/501/16, від 3 жовтня 2019 року по справі №818/3584/15 та від 16 жовтня 2019 року по справі №805/3724/15-а дійшов висновку, що прогул є триваючим правопорушенням. Зокрема у постанові від 3 жовтня 2019 року ВС погодився з судами попередніх інстанцій про те, що достатньо навіть відсутності працівника на робочому місці протягом попереднього робочого дня до дня застосування дисциплінарного стягнення для висновку про правомірність накладення стягнення за прогул. Враховуючи викладене, стороною відповідача правомірно звільнено позивачку ОСОБА_1 з 01.11.2020р. Щодо вимог сторони позивача про стягнення в їх користь витрат на професійну правничу допомогу, сторона відповідача вважає, що такі не підлягають стягненню з тих підстав, що у доданих до справи документах, відсутні жодні докази, що підтверджують здійснення професійної правничої допомоги представником позивача та реальності понесених ним витрат.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 надав пояснення наступного змісту: на підставі заяви від 13.05.2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем було укладено контракт № 82/К від 05.06.2019р., за яким позивачка була прийнята у Дніпровське пасажирське вагонне депо на посаду провідника пасажирського вагону. Термін дії контракту до 07.06.2020р. В подальшому була укладена додаткова угода №231/А до вищезазначеного контракту, термін дії додаткової угоди до 07.06.2022р. З метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020р., Кабінет Міністрів України постановою №211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 по 03.04.2020 року увів на всій території України карантин. З введенням карантину та забороною здійснювати перевезення залізничним транспортом, ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» запровадило режим простою наказом №183 від 30.03.2020р. В подальшому, з послабленням обмежень, працівники ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» по черзі виводились із простою та виконували свої трудові обов`язки. Згідно додатку 1 до вказаного наказу, позивачка ОСОБА_1 працювала за вказаними датами: квітень (30), травень (1-2), червень (-), липень (30), серпень (9-13,17-27), вересень (2-12), жовтень (1-4,9-12), у листопаді 01.11.2020 року така повинна була з`явитися на роботу, але з невідомих причин не з`явилася та на телефонні дзвінки не відповідала (витяг з додатку додається та також є у позивача на руках). Згідно п.8.12 технологічного процесу, працівник поїзної бригади, що не з`явився в рейс унаслідок хвороби (або з інших причин), повинен повідомити в наряд резерву провідників протягом доби з моменту видачі лікарняного листа, що позивачкою також зроблено не було, що свідчить про її неналежне виконання покладених на неї посадових обов`язків. П.8.13 технологічного процесу передбачено наступне: якщо працівник поїзної бригади не з`явився в рейс, то допустити його в наступний рейс можливо тільки після пред`явлення інженеру резерву провідників документа, що підтверджує поважність причини неявки у рейс. Позивачка ОСОБА_1 у депо так і не з`явилась та жодних документів, підтверджуючих причини її неявки у рейс та взагалі відсутність у вищевказаний період на роботі, - не надала. У п.8.14 технологічного процесу вказано, що у разі не надання провідником виправдовувальних документів про причину неявки в рейс, інженер резерву провідників доповідає рапортом начальнику резерву провідників та начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного. Згідно п.8.15 технологічного процесу, у першій декаді наступного за звітним місяцем, інженер резерву зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`явились в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву та начальнику депо. 02.12.2020р. на його ( ОСОБА_3 ) ім`я від начальника резерву провідників ОСОБА_5 був наданий рапорт про те, що провідник пасажирського вагону ОСОБА_1 не з`являється на роботу з невідомих причин. 01.12.2020р. за №325 та 11.12.2020 за №339 працівниками відділу кадрів рекомендованим поштовим конвертом були направлені листи на адресу позивачки, яка зазначена в особистій справі ОСОБА_1 на підставі її особистої заяви, з проханням з`явитися до відділу кадрів депо або письмово повідомити про причини неявки на роботу. Вищезазначені листи поверталися назад з поміткою, що адресат тимчасово не проживає за даною адресою. Зі слів фахівця з кадрового адміністрування ОСОБА_4 йому ( ОСОБА_3 ) стало відомо, що у середині грудня до неї звернулася молода дівчина, яка представилася дочкою ОСОБА_1 та повідомила, що її мати перебуває за кордоном. На підставі наказу №485 від 01.12.2020р. було прийняте рішення про виведення позивачки з 18.12.2020 року з простою. З урахуванням великої кількості працівників та їх оперативного інформування, повідомлення про виклик працівників, що перебували в простої, здійснювали працівники депо за телефоном. Проте, зв`язатися з позивачкою не мали змоги, так як вхідні дзвінки на номер телефону позивачки були обмежені, що дало підстави вважати, що позивачка перебувала за межами території України, хоча введення режиму простою не звільняло від обов`язку позивачку за попереднім повідомленням прибувати на робоче місце в разі виробничої необхідності. Мобільний оператор на вхідні дзвінки до позивачки повідомляв, що абонент не може прийняти дзвінок, у зв`язку з обмеженими можливостями, листи-повідомлення про її виклик на роботу поверталися, а нової адреси, де мешкала позивачка, працівникам відділу кадрів не було повідомлено. Інформації щодо причин відсутності позивачки у роботодавця не було, тому враховуючи те, що позивачка була членом профспілкової організації, був направлений пакет документів на отримання їх згоди на звільнення позивачки. 22.12.2020р. відбулось перше засідання профспілкової організації, на яке ОСОБА_1 не з`явилася з невідомих причин. Відтак, було прийняте рішення перенести розгляд до наступного засідання, яке відбулося 28.01.2021р., де вже отримали згоду профспілкової організації на звільнення позивачки. На останньому засіданні ОСОБА_1 була присутньою, однак документів, підтверджуючих поважності її відсутність на роботі, вона не надала та була згідна з рішенням комісії. З отриманням згоди на звільнення позивачки від первинної профспілкової організації ним ( ОСОБА_6 ) як начальником депо було підписано наказ №207/00 від 28.01.2021 про звільнення позивачки ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає, що порушень у звільненні ОСОБА_1 допущено не було, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

ІІІ. Позиція учасників справи.

Сторона позивача: позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лосєв Ю.С. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів, що наведені ними у письмовій уточненій та доповненій позовній заяві, поданій адвокатом Лосєвим Ю.С. в інтересах позивачки ОСОБА_1 , що була прийнята до розгляду ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2023р. Зокрема, сторона позивача покликалась на те, що у зазначений період в Дніпровському пасажирському вагонному депо діяв простій, а відтак працівникам, які відправлені в простій, дозволялось не виходити на роботу; позивачка ОСОБА_1 неналежним чином викликалась представниками відповідача з простою (не під особистий підпис, а телефонним дзвінками); позивачку звільнено з роботи за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України - 01 листопада 2020 року, під час діючого простою, а 2 грудня 2020 року відповідачем -2 на адресу позивачки направлено листа про необхідність з`явитись до відділу кадрів та дати пояснення про причини неявки на роботу 01 листопада 2020 року. Лист аналогічного змісту був направлений відповідачем - 2 на адресу позивачки ОСОБА_1 і 11 грудня 2020 року, фактично більш як через місяць після звільнення позивачки з роботи. Вищевказане свідчить про грубе порушення відповідачем - 2 вимог ст.149 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивачка ОСОБА_1 зазначала в судовому засіданні, що після її повернення з чергового рейсу у жовтні 2020 року та з`ясування свого подальшого графіку виходу на роботу, дівчата «з наряду резерву провідників» повідомили їй, що наступна робота буде лише після нового року, а в подальшому, вже через тиждень телефонували до неї, щоб з`явитися в рейс.

Представник сторони відповідача представник АТ «Укрзалізниця» за довіреністю - адвокат Дригіна І.М. в судовому засіданні пояснила, що така представляє інтереси сторони відповідача в цілому (в тому числі інтереси Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та інтереси виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»). Представник сторони відповідача заперечила проти позову ОСОБА_1 з підстав та мотивів, що наведені нею у відзиві на позовні вимоги, заявлені стороною позивача у письмовій уточненій та доповненій позовній заяві, поданій адвокатом Лосєвим Ю.С. в інтересах позивачки ОСОБА_1 , що була прийнята до розгляду ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2023р. Крім того, представник відповідача покликалась на те, що з введенням карантину та забороною здійснювати перевезення залізничним транспортом ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» запровадило режим простою для робітників, згідно наказу №183 від 30.03.2020 року. Але якщо детально проаналізувати умови запровадження режиму простою та яких саме працівників було відправлено у простій, стає зрозуміло, що простій запровадили у виробничому підрозділі «Дніпровське пасажирське вагонне депо» для працівників за винятком: «Працівники підрозділу 7.2. «Поїзні бригади резерву провідників», 7.3 «Провідники охорони парку», 7.4. «Дільниця провідників пасажирських вагонів (поїздів приміського сполучення, наведених в додатку №1)». Позивачка ОСОБА_1 працювала на посаді провідника пасажирського вагону поїзних бригад резерву провідників, а отже на працівників поїзних бригад резерву провідників, в та числі і на позивачку, режим простою не розповсюджувався. Вказане підтверджується додатком №1 до наказу №183 від 30.03.2020 року, в якому помісячно видно, що працівників поїзних бригад резерву провідників кожного місяця виводили на роботу, зокрема позивачка працювала у квітні 2020 року - 30 числа, у травні - 1 та 2 числа, в липні 30 числа, в серпні - з 09 по 13 та з 17 по 27 число, у вересні - з 02 по 12 число, у жовтні - з 01 по 04 та з 09 по 12 числа. З пояснень свідка ОСОБА_7 , який працює на виробничому підрозділі: «Дніпровське пасажирське вагонне депо» на посаді інженера, стало відомо, що провідники повинні виконувати встановлену їм норму часу, цю норму провідники можуть заробити як за декілька рейсів, так і за вихід в один рейс, якщо цей рейс на далеку відстань. Також ОСОБА_7 повідомив, що відповідно до інструкції провідників пасажирських вагонів, одним з обов`язків провідника після прибуття поїзда в формування передбачено здати маршрутний листок начальнику резерву провідників та вияснити дату наступної явки на роботу. Тобто, провідники повинні знати, що у наступному місяці ( до прикладу: у листопаді 2020 року) їм необхідно вийти на роботу, щоб набрати норму годин на наступний місяць. В свій робочий день 01 листопада 2020 року позивачка з невідомих причин не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала, про свою відсутність нікого не попереджала. 02.12.2020 року начальнику ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 був наданий рапорт про те, що провідник пасажирського вагону ОСОБА_1 не з`являється на роботу з невідомих причин. Відповідач, на виконання вимог, встановлених статтею 149 КЗпП України, 02.12.2020р. та 11.12.2020р. направив листи №325 та №339 на адресу позивачки, яка зазначена в її особовій справі з проханням з`явитись до відділу кадрів депо або письмово надати пояснення про причини не явки на роботу. Однак, зазначені листи повернулися з приміткою, що адресат тимчасово не проживає за вказаною адресою. Після рішення відповідача стосовно виклику працівників ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» з простою, наказом №485 від 01.12.2020р. викликана і позивачка. Враховуючи велику кількість працівників та необхідності оперативного інформування про виклик з простою, таке інформування здійснювалося телефоном. Однак, зв`язатися з позивачкою не мали можливості, так як вхідні виклики на номер телефону позивача були обмежені. З огляду на зазначене, у відповідача з`явилися підстави вважати, що ОСОБА_1 перебувала за межами території України, однак позивачка не звільнялася від обов`язку за попереднім повідомленням прибувати на робоче місце в разі виробничої необхідності. Самостійно отримати інформацію про знаходження працівника за межами України відповідач не мав можливості через те, що така інформація є конфіденційною, тому відповідач клопотав перед судом про витребування такої інформації. На виконання ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 04.12.2023 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив, що позивачка ОСОБА_1 перетнула пункт пропуску «Шегині» на виїзд з України 17.10.2020 року о 20.54 годині, а 11.01.2021 о 16.36 год. ОСОБА_1 перетнула пункт пропуску Шегині на в`їзд на територію України. Вказана інформація підтверджує ту обставину, що на дату виходу на роботу позивачка знаходилась за межами території України та фізично не могла бути присутньою на роботі. 22.12.2020 року відбулось перше засідання профспілкової організації, на яке позивачка не з`явилась, тому було прийнято рішення перенести розгляд цього питання на наступне засідання. На наступному засіданні 28.01.2021 року профспілковою організацією була надана згода на звільнення позивачки. Тож, після отримання згоди на звільнення позивачки від первинної профспілкової організації, начальником ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо», яким так і не отримано обґрунтованого пояснення позивачки про причини відсутності на роботі, хоча з цією метою вживалися всі можливі заходи в межах шестимісячного строку з дати виявлення порушення, був виданий наказ №207/ос від 28.01.2021 року про звільнення позивачки ОСОБА_1 на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. В цей же день з позивачкою були проведені розрахунки. Враховуючи ту обставину, що позивачка була відсутня на роботі з 01.11.2020 року по дату винесення наказу на звільнення без поважних причин, а фактично перебувала за кордоном, то її звільнення відбулося з дотриманням вимог статті 40 КЗпП України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 в судове засідання не заявився, а подав письмові пояснення, у яких виклав свої аргументи та міркування на підтримку заперечення сторони відповідача проти даного цивільного позову, зміст яких наведено вище, а також скерував заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) працює на посаді інженера резерву провідників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо»; до початку запровадження карантину через корона вірусну хворобу провідники працювали по напрямках, була розрахована відповідна кількість бригад та відбувався автоматизований розподіл. З 20.03.2020р. у зв`язку з карантином в депо був запроваджений простій, але всі були попереджені про можливість їх виклику. Крім того, простій розповсюджувався не на всіх працівників, в тому числі такий не розповсюджувався і на позивачку ОСОБА_1 . Графік виходу провідників на роботу в період простою складався відповідно до графіків поїздів, переважно викликались ті працівники, які могли вчасно і швидко добратись. Близько 30 % робітників проживають за межами м.Дніпра. Спочатку були задіяні лише господарські поїзди, які перевозили працівників МВС, лікарів та залізниці. Всі провідники обслуговували господарські поїзди. Згодом, у зв`язку з покращенням ситуації, послабленням карантину запустили електропоїзди, у зв`язку з чим виникла більша необхідність виклику провідників. Виклики провідників здійснювалися по телефону та листами, які надсилались працівниками відділу кадрів В період простою позивачка ОСОБА_1 виходила на роботу з квітня по жовтень 2020 року включно.. Після кожного відпрацьованого рейсу позивачка здавала маршрут для отримання годин робочого часу та для з`ясування наступної дати виходу на роботу. Саме такий порядок роботи провідника передбачений в їх посадових інструкціях та у технологічному процесі резерву провідників. Працівники, в тому числі провідники, викликались за допомогою телефонних дзвінків та листів відділу кадрів. Виходи обліку провідників пасажирських поїздів обліковуються в маршрутному листі. Остання фактично відпрацьована зміна ОСОБА_1 мала місце в період з 09 по 12 жовтня 2020 року. З 01.11.2020р. в ОСОБА_1 «йшла неявка». Відповідно, ним (свідком) подано відповідні рапорти начальнику депо. Згідно вимог трудового законодавства, провідник може працювати близько 120 год. в місяць. Місячну норму роботи провідник може відпрацювати і за 10 днів. Вкінці кожного місяця розраховується місячна норма виконаної роботи провідників. 02.12.2020р. ним (свідком) було розраховано те, що ОСОБА_1 «не закрила листопад», тобто не відпрацювала у листопаді 2020 року жодної зміни та години. Як наслідок, було ініційовано питання про її звільнення. На перше засідання профспілкової організації ОСОБА_1 не прибула, а на наступному засіданні вона повідомила, що перебувала за кордоном. Поважних причин відсутності на роботі позивачка ОСОБА_1 не вказувала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) працює фахівцем кадрового адміністрування виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо»; позивачка ОСОБА_1 прийнята на роботу у виробничий підрозділ «Дніпровське пасажирське вагонне депо» у червні 2019 року на підставі укладеного з нею контракту, який згодом було продовжено. 01.11.2020р. позивачка ОСОБА_1 була звільнена за прогул. Згідно наданих документів резерву провідників, позивачка повинна була з`явитись на роботу з 01.11.2020р., однак така на роботу не виходила. Після отриманих рапортів про неявки ОСОБА_1 на роботу, вона (свідок) на початку грудня 2020 року скеровувала позивачці листи на адресу, яку вона особисто вказала в особовій картці. Скеровані позивачці листи повернулись «неотриманими». В грудні 2020 року (в період до 20.12.2020р.) до неї свідка приходила дівчина, яка представилась дочкою ОСОБА_1 та розпитувала її (свідка) про можливість звільнення ОСОБА_1 у будь-який інший спосіб, аніж прогул. Вона (свідок) відповіла дівчині, що нехай мати сама з`явиться по даному питанню, на що така відповіла, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном. Після скерованих нею (свідком) листів ОСОБА_1 з приводу її неявок на роботу, така особисто так і не з`явилась.

ІV. Процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 09.03.2021 року звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.05.2021р. зазначену цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Мостиського районного суду Львівської області.

24.05.2021р. до Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.05.2021р.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.09.2021р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.05.2021р. повернуто скаржниці ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 25.10.2021р. залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2021р. прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розгляд справи у відповідності до вимог ст.ст.19, 274 ЦПК України в редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі, ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 31.05.2022р. прийнято до розгляду письмову заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сталевич Г.О. про уточнення позовних вимог (зміну предмета позову), подану в порядку ст.49 ЦПК України, у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Залучено виробничий підрозділ «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» як співвідповідача у даній цивільній справі. Залучено начальника виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.07.2023р. залишено без руху письмову заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лосєва Ю.С. про уточнення позовних вимог, подану в порядку ст.49 ЦПК України, у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26.09.2023р. уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , подану 12.06.2023р. в порядку ст.49 ЦПК України, - повернуто позивачці.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.10.2023р. прийнято до розгляду письмову уточнену та доповнену позовну заяву, подану 13.09.2023р. представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Лосєвим Ю.С. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2023р. задоволено клопотання представника відповідачів адвоката Дригіної І.М. про витребування доказів. Ухвалено витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наступні докази - відомості, чи перетинала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кордон України у періоди з: 01.11.2020 року по 30.11.2020 року; 01.12.2020 року по 31.12.2020 року; 01.01.2021 року по 31.01.2021 року.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 04.12.2023р. задоволено клопотання представника відповідачів адвоката Дригіної І.М. про витребування доказів. Ухвалено витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наступні докази - відомості, чи перетинала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кордон України у період з: 01.01.2020 року по 31.01.2021 року.

Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 25.10.2022р., від 24.11.2022р., від 28.12.2022р., від 16.01.2023р., від 06.02.2023р., від 21.03.2023р., від 06.04.2023р., від 18.04.2023р., від 30.05.2023р., від 03.07.2023р., від 21.08.2023р., від 31.08.2023р., від 18.09.2023р., від 04.10.2023р., від 13.10.2023р., від 20.11.2023р., від 11.12.2023р., від 08.01.2024р., від 16.01.2024р., від 30.01.2024р., від 16.02.2024р., від 04.03.2024р., від 12.04.2024р. задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Лосєва Ю.С. про проведення судового засідання з його участю в режимі відеоконференції.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10.09.2024р. задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про проведення судового засідання за її участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 29.11.2022р., від 14.03.2023р., від 06.04.2023р., від 18.04.2023р., від 17.05.2023р., від 27.06.2023р., від 21.08.2023р., від 31.08.2023р., від 12.09.2023р., від 10.10.2023р., від 12.10.2023р., від 20.11.2023р., від 08.01.2024р., від 07.02.2024р., від 20.02.2024р., від 04.03.2024р., від 10.04.2024р., від 12.04.2024р., від 03.05.2024р., від 10.06.2024р., від 02.07.2024р., від 04.07.2024р., від 19.08.2024р., від 10.09.2024р. задоволено клопотання представників відповідачів про проведення судового засідання з їх участю та з участю свідків в режимі відеоконференції.

V. Обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.06.2019р. між виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі начальника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачкою по справі, укладено контракт №82/к, у відповідності до якого працівник ОСОБА_1 приймається на роботу у Дніпровське пасажирське вагонне депо за посадою провідник пасажирського вагона. Зі змісту даного контракту відомо, що такий є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між працівником та підприємством. Строк дії контракту встановлюється з 07.06.2019р. до 07.06.2020р. Контракт набуває чинності з 07.06.2019р.

Відповідно до наказу №896/ос від 05.06.2019р. позивачка ОСОБА_1 за умовами зазначеного контракту з 07.06.2019 року прийнята провідником пасажирського вагона у ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Надалі, між позивачкою ОСОБА_1 та ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» укладено додаткову угоду №231/А, якою строк контракту продовжено, термін дії додаткової угоди до 07.06.2022р.

Відповідно до наказу ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №176 від 20.03.2020р. «Про простій працівників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії Пасажирська компанія», з метою попередження розповсюдження коронавірусної інфекції, запроваджено простій не з вини працівника з 12.00 год. 20.03.2020р. до 03.04.2020р. (включно) визначеним працівникам ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на період, наведений в Додатку.

Наказом ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №177 від 20.03.2020р. внесено зміни та доповнення до наказу від 20.03.2020р. №176 «Про простій працівників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії Пасажирська компанія», а саме доповнено пункти 1,2 наказу та викладено їх в такій редакції:

«1. Запровадити простій не з вини працівника з 12.00 20.03.2020 до 03.04.2020 (включно) визначеним працівникам виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії Пасажирська компанія» на період, наведений в Додатку №1. Провести перегляд визначених працівників та періоди запровадження їм простою, з урахуванням вимог виробничого процесу та в відповідності до п.1.3 наказу філії «Пасажирська компанія» від 19.03.2020 №067, до 03.04.2020»;

«1.1. Запровадити простій не з вини працівника з 23.03.2020 по 03.04.2020 в виробничому підрозділі «Дніпровське пасажирське вагонне депо», за винятком:

1.1.1 Працівників підрозділу 7.2 «Поїзні бригади резерву провідників», 7.3 «Провідники охорони парку», 7.4 «Дільниця провідників пасажирських вагонів (поїздів приміського сполучення)», 33. «Дільниця охорони об`єктів депо», за виключенням працівників, наведених в Додатку №1.

1.1.2 Працівників виробничого підрозділу, задіяним в забезпеченні виробничого процесу та на збереженні рухомого складу згідно Додатку №2.

1.1.3 Визначених працівників виробничого підрозділу на період, наведений в Додатку №3.

2. Дозволити працівникам, яким запроваджено простій, не виходити на роботу (робочі місця), крім випадків термінового відновлення робіт (робочого процесу) та в разі гострої виробничої необхідності».

Наказом ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №183 від 30.03.2020р. «Про простій працівників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії Пасажирська компанія» постановлено:

«1. Запровадити простій не з вини працівника з 01.04.2020 до відміни в виробничому підрозділі «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії Пасажирська компанія», за винятком:

1.1. Працівників підрозділу 7.2 «Поїзні бригади резерву провідників», 7.3 «Провідники охорони парку», 7.4 «Дільниця провідників пасажирських вагонів (поїздів приміського сполучення)», 33. «Дільниця охорони об`єктів депо», за виключенням працівників, наведених в Додатку №1.

1.2 Працівників виробничого підрозділу, задіяним в забезпеченні виробничого процесу та на збереженні рухомого складу згідно Додатку №2.

1.3 Визначених працівників виробничого підрозділу на період, наведений в Додатку №3.

2.Працівникам, які в зазначений період знаходяться в відпустках, на лікарняному, запровадити простій з дати виходу на роботу.

3. Дозволити працівникам, яким запроваджено простій, не виходити на роботу (робочі місця), крім випадків термінового відновлення робіт (робочого процесу) та в разі гострої виробничої необхідності».

Позивачка ОСОБА_1 працювала у Дніпровське пасажирське вагонне депо за посадою провідник пасажирського вагона (цех-підрозділ 7.2 «Поїзні бригади резерву провідників»), відтак у відповідності до зазначених вище наказів простій для зазначеної категорії працівників у даному виробничому підрозділі не запроваджувався.

Матеріалами справи, в тому числі особовим рахунком робітника, цех 7.2 ОСОБА_1 за квітень листопад 2020 року) також підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 виходила на роботу в період простою, в тому числі перебувала у рейсах провідника пасажирського вагону : у квітні 2020 року - 30 числа (номер поїзда 41/42); у травні - 1 та 2 числа (номер поїзда 41/42); в липні 30 числа (номер поїзда 41/42); в серпні - з 09 по 13 (номер поїзда 189/190), з 17 по 21 число (номер поїзда 189/190), з 21 по 25 число (номер поїзда 189/190), з 25 по 27 число (номер поїзда 41/42) ;у вересні - з 02 по 12 число (номер поїздів 6172/6175, 41/42)), у жовтні - з 01 по 04 та з 09 по 12 числа (номер поїзда 6039/6010).

24.10.2020 року техніком з обліку часу ОСОБА_8 подано на ім`я начальника Дніпровського пасажирського вагонного депо ОСОБА_3 рапорт про те, що з метою забезпечення збільшених обсягів квартальних перевезень, забезпечення спеціальних перевезень проведено телефонний виклик провідників пасажирських вагонів, при цьому провіднику ОСОБА_1 був здійснений телефонний виклик за номером , а замість відповіді було голосове повідомлення оператора про обмежену можливість прийняття дзвінків абонентом.

25.10.2020 року техніком з обліку часу ОСОБА_9 подано на ім`я начальника Дніпровського пасажирського вагонного депо ОСОБА_3 рапорт про те, що з метою забезпечення формування поїзних бригад за допомогою телефонного зв`язку проведено виклики провідників пасажирських вагонів. Провідник ОСОБА_1 на зазначений нею номер 25.10.2020р. не відповідала, натомість оператор телефонного зв`язку автоматично повідомив про обмежену можливість прийому вхідних дзвінків даним абонентом.

З 01.11.2020 року позивачка ОСОБА_1 у Дніпровське пасажирське вагонне депо не з`являлася.

Питання організації праці та облік використання робочого часу працівниками резерву провідників врегульовано пунктом 8 технологічного процесу резерву провідників, який діє на Акціонерному товаристві «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо», яким визначено наступне.

У резерві провідників застосовується підсумований (квартальний) облік робочого часу (для працівників поїзних бригад з тривалістю поїздки в обидва кінці до чотирьох діб, а також при обслуговуванні приміських поїздів та при охороні вагонів; при квартальному обліку робочого часу, робочий час враховується наростаючим підсумком у міру зроблених рейсів або іншої виконаної роботи).

Початком роботи працівників поїзних бригад вважається момент явки в депо згідно графіку роботи та особистим підписом в наряді, а закінчення момент здачі вагону провідником згідно графіка роботи та відпочинку в рейсі.

Робочий час за місяць для оплати працівників поїзних бригад визначається згідно поїздок, закінчених в даному місяці (з 0 год. 00хв. першого числа кожного місяця до 24 год. 00 хв. останнього дня місяця).

Облік явки на роботу і контроль за своєчасним початком роботи працівників поїзних бригад пасажирських поїздів ведуть техніки резерву провідників по добових нарядах.

Контроль за правильним використанням робочого часу, забезпечення режиму праці та відпочинку закріпленої поїзної бригади протягом поїздки здійснює начальник поїзда.

Облік використання робочого часу та часу відпочинку працівників поїзних бригад пасажирських поїздів фіксується в маршрутах форми ФТУ №32-А (маршрутних листах), які є первинним документом для нарахування заробітної плати.

Працівник поїзної бригади тільки після особистого підпису в добовому наряді, вважається допущеним до роботи (рейсу).

Згідно п.8.12 технологічного процесу резерву провідників, працівник поїзної бригади, що не з`явився в рейс внаслідок хвороби (або з інших причин), повинен повідомити в наряд резерву провідників протягом доби з моменту видачі лікарняного листа. Працівник поїзної бригади після закінчення відпустки або хвороби зобов`язаний з`явитися на роботу наступного дня після закінчення відпустки або хвороби.

Відповідно до п.8.13 вказаного технологічного процесу резерву провідників, якщо працівник поїзної бригади не з`явився в рейс, то допустити його в наступний рейс можливо тільки після пред`явлення інженеру резерву провідників документа, що підтверджує поважність причини неявки у рейс.

У п.8.14 технологічного процесу зазначено, що у разі не надання працівником поїзної бригади виправдовувальних документів про причину неявки в рейс, інженер резерву провідників доповідає рапортом начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 з 01.11.2020р. по 28.01.2021р. у депо так і не з`явилася, жодних документів на підтвердження причин неявки у рейси та взагалі відсутності у вказаний період на роботі не надала.

Згідно з п.8.15 технологічного процесу, у першій декаді наступного за звітним місяцем, інженер резерву зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`явились в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву та начальнику депо.

Відповідно до п.8.16 технологічного процесу, у перших числах місяця, наступного за звітним місяцем, інженер резерву провідників зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`являлись в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву провідників та начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного.

02.12.2020 року начальником резерву провідників ОСОБА_5 на ім`я начальника ВП Дніпровське вагонне депо Соніна Д.О. подано рапорт про те, що провідники пасажирського вагону, в тому числі ОСОБА_1 з 01.11.2020р. не з`являється на роботу з невідомих причин.

09.12.2020 року начальником резерву провідників ОСОБА_5 на ім`я начальника ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 подано рапорт про те, що на виконання пунктів наказу від 01.12.2020р. №485 «Про припинення простою визначених працівників депо» проведено роботу по виведенню провідників пасажирських вагонів з простою. При цьому із зазначених в додатку №1 32 ППВ не вдалось встановити зв`язок для вирішення питання постановки в наряд наступним провідникам пасажирських вагонів, втому числі з ОСОБА_1 .

Рекомендованими поштовими відправленнями 02.12.2020р. та 11.12.2020р. на адресу ОСОБА_1 направлялись листи з проханням з`явитися до відділу кадрів ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» або письмово повідомити про причину неявки на роботу.

Однак, як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 до відділу кадрів ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» не з`явилася, про причину неявки на роботу письмово не повідомила.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 була членом профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо, Акціонерним товариством «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» скеровано пакет документів на отримання згоди на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за прогул без поважних причин з 01.11.2020 року по теперішній час, за п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до витягу із протоколу №61 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 22.12.2020 року, розгляд матеріалу на звільнення провідника пасажирського вагона ОСОБА_1 перенесено до наступного засідання профспілкового комітету для більш детального з`ясування причин її неявки на роботу.

20.01.2021 року начальником резерву провідників ОСОБА_5 на ім`я начальника ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 подано рапорт про те, що провідники пасажирського вагону, в тому числі ОСОБА_1 з 01.11.2020р. не з`являється на роботу з невідомих причин.

28.01.2021 року первиною профспілковою організацією Дніпровського пасажирського вагонного депо було надано згоду на звільнення провідника пасажирського вагона ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин з 01.11.2020р. по теперішній час, що підтверджується витягом з протоколу №63 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 28.01.2021 року.

Після отримання згоди первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо на звільнення позивачки ОСОБА_1 , начальником виробничого підрозділу Дніпровське вагонне депо видано наказ (розпорядження) №207/ОС від 28.01.2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення 01.11.2020 року провідника пасажирського вагона поїзних бригад резерву провідників ОСОБА_1 , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Підстава: рапорт начальника резерву провідників ОСОБА_10 , листи робітнику, згода профкома, протокол №63 від 28.01.2021р., п.4 ст.40 КЗпП України.

Будь-яких письмових пояснень з приводу причин її відсутності на роботі з 01.11.2020р. по 28.01.2021р. позивачка ОСОБА_1 роботодавцю не надала.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 з даним наказом (розпорядженням) ознайомлена під особистий підпис цього ж дня 28.01.2021р.

Також судом встановлено, що у період з 17.10.2020 р. по 11.01.2021р. позивачка ОСОБА_1 перебувала за межами території України. Так, згідно відомостей, наданих головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 17.10.2020р. о 20:54 год. ОСОБА_11 перетнула державний кордон України в пункті пропуску «Шегині» «в напрямку на виїзд» з України, а 11.01.2021р. о 16:36 год. така повернулась в Україну через той же пункт пропуску «напрям в`їзд».

VI. Застосовані норми права та судова практика.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту України, іншими актами законодавства України про працю.

Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15.07.1997р. затверджено Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, до якого внесено посаду «провідник пасажирського вагона», на яку призначено позивачку.

Згідно з п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» контрактна форма трудового договору застосовується у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається залишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Тобто до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини п`ятої ст.43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VІI. Висновки суду.

При розгляді даного позову про поновлення позивачки на роботі, звільненої згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП, суд виходить з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається залишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо.

Прогул є дисциплінарним проступком, до звільнення з цієї підстави застосовується положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі позивача, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

У даному позові сторона позивача покликається на те, що на момент звільнення позивачки ОСОБА_1 прогулу не було, оскільки діяв простій на підприємстві і вона неналежним чином викликалась на роботу (по телефонному дзвінку, тощо); позивачку звільнено з роботи за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України - 01 листопада 2020 року, під час діючого простою.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно наказів ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №176, №177 від 20.03.2020р. та №183 від 30.03.2020р. у ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 20.03.2020р. дійсно запроваджено простій. У подальшому, з послабленням обмежень, працівники по черзі виводились із простою та виконували трудові обов`язки.

Однак, проаналізувавши зміст зазначених вище наказів, суд приходить до переконання, що простій запроваджено не для всіх працівників.

Зі змісту зазначених наказів відомо, що у ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» запроваджено простій, за винятком певної категорії працівників, зокрема працівників підрозділу 7.2 «Поїзні бригади резерву провідників», 7.3 «Провідники охорони парку», 7.4 «Дільниця провідників пасажирських вагонів (поїздів приміського сполучення)», 33. «Дільниця охорони об`єктів депо», за виключенням працівників, наведених в Додатку №1.

Позивачка ОСОБА_1 працювала у Дніпровське пасажирське вагонне депо за посадою провідник пасажирського вагона (цех-підрозділ 7.2 «Поїзні бригади резерву провідників»), відтак у відповідності до зазначених вище наказів простій для зазначеної категорії працівників у даному виробничому підрозділі не запроваджувався.

Матеріалами справи підтверджено, що в період квітень-жовтень 2020 року робітник цеху 7.2 ОСОБА_1 виходила на роботу, в тому числі перебувала у рейсах провідника пасажирського вагону.

Встановлено, що у період з 01.11.2020р. до 28.01.2021р. (до моменту звільнення) ОСОБА_1 була відсутня на роботі без поважних причин. Тобто протягом указаного часу позивачка ОСОБА_1 до роботи не приступала і перебувала у безперервному прогулі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Оскільки позивачка була відсутня на роботі у період з 01.11.2020 до 28.01.2021 безперервно, то прогул як дисциплінарний проступок був триваючим.

При цьому, весь період до 28.01.2021р. роботодавцем вживались заходи щодо відібрання пояснень у позивачки, яка так і не надала доказів на підтвердження поважності причин її тривалої відсутності на роботі.

Крім того, судом встановлено, що у період з 17.10.2020 р. по 11.01.2021р. позивачка ОСОБА_1 перебувала за межами території України.

Отже, так як пояснення з приводу поважності причин відсутності на роботі позивачка не надала, а така в зазначений період (з 17.10.2020р. по 11.01.2021р.) перебувала за межами України, тому немає жодних підстав для висновку, що наказ про звільнення від 28.01.2021 року порушує місячний строк з дня виявлення дисциплінарного проступку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 червня 2021 року (справа №428/6597/19), у якій звернуто увагу, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Із урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарної відповідальності, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог оскільки роботодавцем своєчасно, у визначений статтею 148 КЗпП України строк, застосовано дисциплінарне стягнення до позивачки за виявлене порушення посадових обов`язків, а саме прогул.

При цьому суд бере до уваги встановлену обставину про те, що ОСОБА_1 допустила прогул впродовж кількох місяців, що є триваючим правопорушенням, а пояснення про причини прогулу так і не надала.

Такі висновки про своєчасне застосування дисциплінарного стягнення відповідають вимогам статті 148 КЗпП України та узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 813/1475/17 щодо визначення строку застосування дисциплінарного стягнення при триваючому правопорушенні, яким є прогул.

Судом перевірено процедуру звільнення позивачки ОСОБА_1 , порушень такої процедури не встановлено, наказ про звільнення є законним.

Позивачка ОСОБА_1 не спростувала факт прогулу та не довела поважність причин невиходу на робоче місце у робочі дні, починаючи з 01.11.2020р., що в свою чергу, доведено стороною відповідача та підтверджується матеріалами справи.

Підсумовуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах доводів та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачкою ОСОБА_1 через їх необґрунтованість та недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VIII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові - покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2024р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Дніпро, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання згідно матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Філія «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 21-А, .

Відповідач: виробничий підрозділ «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 49064, м.Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 42б, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» Сонін Дмитро Олександрович, місцезнаходження: 49064, м.Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 42б.

Суддя Ю.В. Кічак