КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/1806/22 Головуючий у 1 інстанції: Виниченко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 73 097,97 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 13 158,53 грн., 3% річних у розмірі 5 620,71 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову вказало, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція».

Відповідачі були мешканцями квартири АДРЕСА_2 та споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у вказаній квартирі.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) ТОВ «Євро-Реконструкція» було розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води було опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Позивач зазначав, що до моменту подачі позову договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з відповідачами не укладено.

Відповідачі своєчасно з листопада 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та з лютого 2016 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, тому в результаті утворилася заборгованість станом на 01 січня 2021 року у розмірі 73 097,97 грн., що складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 23 515,91 грн. та заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 49 582,06 грн.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 13 158,53 грн. та 3% річних у розмірі 5 620,71 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення.

Стягнуто з відповідачів судовий збір у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн. 25 коп. з кожного.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачами порушено виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а вимога позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 13 158,53 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 5 620,71 грн. є правомірною.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва, від 20 жовтня 2022 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 червня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд справи.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення про заочний розгляд справи з порушенням норм ЦПК України.

Вказує, що договорів з позивачем не вкладала, згоди на надання позивачем послуг не надавала, не отримувала жодних квитанцій для оплати житлово-комунальних послуг, наданих позивачем та розрахунків заборгованостей.

Зазначає, що позивачем подано позов з порушенням строку позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

10 вересня 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» подав відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей наданих Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 79524972 від 14 лютого 2022 року, № 79811681 від 17 лютого 2022 року, № 79811414 від 17 лютого 2022 року та № 79811205 від 17 лютого 2022 року, відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 43, 44, 45, 46).

Відповідачі свої зобов`язання зі сплати послуг з надання централізованого опалення та гарячого водопостачання не виконували, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 січня 2022 року у розмірі 73 097,97 грн., що складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 23 515,91 грн. та заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 49 582,06 грн., на підтвердження чого позивачем надано помісячний розрахунок суми заборгованості.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Власники несуть відповідальність, відповідно до ч. 9 ст. 22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

За період проживання відповідачів у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались вказані житлово-комунальні послуги.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2016 року по лютий 2022, тому суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 73 097,97 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, також, є позовні вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також, приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 45 від 24.01.2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, також, із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що склалися між відповідачами та позивачем в частині надання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Відповідачі фактично отримували житлово-комунальні послуги, що не заперечувалось ними, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набув прав на вищевказану квартиру, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі отримували послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджує наявність у відповідачів обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Колегія суддів вважає, що між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 користувались наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які відповідачами не оплачувались у повному обсязі.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме цивільно - правовий обов`язок з оплати наданих житлово-комунальних послуг, - у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до пп. 4 п. 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 530-ІХ на час дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги.

У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц наголошено на тому, що встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер.

Положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 530-ІХ не застосовуються під час нарахування та стягнення 3% річних й інфляційних втрат. А тому застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен мас право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень i протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до двох осіб, зареєстрованих в квартирі.

Пунктом ч. 1 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою).

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до ТОВ "Євро-Реконструкція" щодо уточнення фактичної кількості осіб, які проживають у її житлі.

Відповідно до матеріалів справи, відомості надані Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 79524972 від 14 лютого 2022 року, № 79811681 від 17 лютого 2022 року, № 79811414 від 17 лютого 2022 року та № 79811205 від 17 лютого 2022 року, відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 43, 44, 45, 46).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

В апеляційній скарзі відповідач заявила про застосування строків позовної давності.

Надаючи оцінку заяві відповідачів про застосування строків позовної давності, колегія суддів, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності порушувалось відповідачем у доводах апеляційної скарги.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, якщо відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана