Справа № 697/1814/23
Провадження № 2/697/76/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

представника позивача адвоката Хорошун О.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна до Бобрицької сільської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», виділення частки земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) через свого представника адвоката Хорошун О.В. звернулася до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Черкаської області (далі також відповідач 1), ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач 2), ОСОБА_3 (далі також ОСОБА_3 , відповідач 3) про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», виділення частки земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 09.07.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримала в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Григорівка, Канівського району, Черкаської області та 09.07.2020 її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових на нерухоме майно.

Вказаний будинок належав спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.08.1996 державним нотаріусом Канівської районної державної нотаріальної контори Котул Л.А. за реєстром номером № 1-1689, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 09.07.2020, зареєстрованим в реєстрі за № 717 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2020 № 215660242.

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 (1/2 частина) та відповідача ОСОБА_5 (1/2 частина), у власності ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка розміром 0,12 га, цільове призначення індивідуальне садівництво.

Згідно довідки архівного відділу Канівської районної державної адміністрації Черкаської області від 12.10.2020 за № 21/01-32 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» ОСОБА_5 було виділено 0,16 га земельної ділянки у зв`язку з одержанням спадщини.

01.12.2003 ОСОБА_5 отримав Державний акт на право приватної власності на землю, у якому зазначено, що на підставі рішення Григорівської сільської ради народних депутатів (№ та дата рішення не зазначені) ОСОБА_5 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,120 га, розташована на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, землю передано для ведення садівництва 0,120 га.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.08.1996 нотаріусом Канівської районної державної нотаріальної контори Котул Л.А. за реєстровим № 1-1689, зареєстровано Канівським відділом бюро технічної інвентаризації № 6880, реєстрова книга 26 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли спадщину в рівних частках після смерті матері ОСОБА_6 у вигляді житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , жилий будинок та надвірні споруди розташовані на землях Григорівського сільвиконкому.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок в с. Григорівка, складеного 28.05.1996, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить по 1/2 частині житлового будинку, тобто в рівних частинах.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 01.10.2020 № 31-23-0.1-1507/90-20 вбачається, що за ОСОБА_5 в межах с. Григорівка, Канівського району обліковується земельна ділянка площею 0,12 га на підставі державного акту серії ЧР б/н зареєстрований за № 248 від 01.03.2003 з цільовим призначенням для ведення садівництва. Документація із землеустрою на дану земельну ділянку та копія рішення сесії Григорівської сільської ради до фонду архіву Управління не надходила, відомості до Національної кадастрової системи не внесені.

Згідно довідки архівного відділу Канівської районної державної адміністрації Черкаської області від 12.10.2020 за № 21/01-32 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок», ОСОБА_5 було виділено 0,16 га земельної ділянки у зв`язку з одержанням спадщини.

У спірному рішенні виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» зазначено, що заслухавши заяви громадян та пропозиції членів виконкому по їх розгляду, на підставі ст.ст. 56, 57 Земельного кодексу України, виконком сільської ради вирішив: п. 2 виділити земельні ділянки в зв`язку з одержанням спадщини: ОСОБА_5 0,16 га.

ОСОБА_5 прийняв спадщину на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 , і за даним будинком по даним погосподарської книги № 2, рахувалася земельна ділянка розміром 0,12 га, цільове призначення індивідуальне садівництво.

Іншому спадкоємцю ОСОБА_4 , батьку позивача ОСОБА_1 , не було відомо про передачу у приватну власність земельної ділянки під успадкованим ним та його братом ОСОБА_5 земельної ділянки, а тому він постійно звертався до Григорівської сільської ради з зверненнями про можливість ним та його братом оформити земельну ділянку під спадковим будинком.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину за законом прийняли його донька ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_5 , Бобрицької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21 березня 1997 року № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки в зв`язку з одержанням спадщини ОСОБА_5 у розмірі 0,16 га. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва від 01 грудня 2003 року, який виданий ОСОБА_5 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з обранням позивачкою неправильного способу захисту. Постановою Черкаського апеляційного суду від 10.08.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін, роз`яснено позивачу спосіб захисту її прав, що полягає у визнанні права власності на земельну ділянку під її частиною будинку, яка необхідна для її обслуговування.

На підставі таких доводів ОСОБА_1 просила суд: припинити право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Канівського району, Черкаської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту серії ЧР № б/н, який зареєстрований за № 248 від 01.03.2003; визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку за вказаною адресою, на якій розташоване будинковолодіння, що належить по 1/2 частинах ОСОБА_1 та належала ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є в рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по 1/4 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться під 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та необхідна для обслуговування її частини житлового будинку; відшкодувати судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2023 у задоволенні позову відмовлено за його недоведеністю.

09.01.2023 Канівським міськрайонним судом Черкаської області під головуванням судді Євтушенко Б.В. винесено рішення яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, витребування 1/2 частини земельної ділянки.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду подала через свого представника апеляційну скаргу.

23.03.2023 вказана апеляційна скарга була розглянута Черкаським апеляційним судом.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хорошун О.В. залишено без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2023 залишено без змін.

В подальшому представник ОСОБА_1 звернулася з заявою до Черкаського апеляційного суду про роз`яснення постанови Черкаського апеляційного суду від 10.08.2021 в частині ефективного способу захисту прав позивача та що саме Черкаський апеляційний суд мав на увазі, коли зазначив у мотивувальній частині рішення мовою оригіналу: «Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться під будинком позивача та її частка, яка необхідна для обслуговування будинку є власністю позивача та вона має право на виділ цієї частки земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України.

При цьому права позивача підлягають захисту у спосіб, що передбачений для захисту права власності».

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 було відмовлено, натомість було виправлено допущену описку в постанові Черкаського апеляційного суду та зазначено: «Виправити описку у абзаці 55 мотивувальної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року та вважати вірним текст цього абзацу у такій редакції: «Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться під частиною будинку позивача, та її частка, яка необхідна для обслуговування частини будинку, яка є власністю позивача, то вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України».

Таким чином, Черкаським апеляційним судом зазначено як ефективний спосіб захисту прав позивача ОСОБА_1 виділення частки земельної ділянки під її частиною житлового будинку.

ОСОБА_1 не була власником земельної ділянки, що необхідна їй для обслуговування 1/2 частини будинку, а отже, ефективним способом захисту порушених прав є саме скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_5 у власність. Наслідком задоволення такої вимоги є відсутність перешкод для оформлення позивачем у встановленому законом порядку відповідного права на спірну земельну ділянку, дана вимога позивача узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду № 128/1911/20 від 26.04.2022.

Крім цього, під час розгляду цивільної справи № 697/2644/21 Черкаським апеляційним судом зазначено: «Дійсність Державного акту серії ЧР № б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003 та законність рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_5 не оспорено у встановленому законом порядку.

З урахуванням чинності зазначених правовстановлюючих документів колегія суддів Черкаського апеляційного суду в постанові від 23.03.2023 зазначила про те, що відсутні підстави для припинення права власності на спірну земельну ділянку, що зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі вказаного вище державного акту за дійсності правовстановлюючих документів на землю на ім`я ОСОБА_5 ».

В зв`язку з викладеним вище, ОСОБА_1 звертається до суду та просить: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки в зв`язку з одержанням спадщини ОСОБА_5 у розмірі 0,16 га; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва від 01.12.2003, який виданий на ім`я ОСОБА_5 і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 та державну реєстрацію права; виділити ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування її частини житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться на ній; судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 від 28.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав того, що позивач зазначає позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», виділення частки земельної ділянки та визнання права власності на неї, але у прохальній частині позовної заяви відсутня вимога визнання права власності на земельну ділянку. Також зазначаючи трьох відповідачів, не визначає позовні вимоги щодо кожного з них (а.с.68-69).

31.08.2023 від представника позивача адвоката Хорошун О.В. надійшла заява про усунення недоліків в якій вона зазначила, що вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку подана до відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області, а позовна вимога про виділення частки земельної ділянки під частиною будинку ОСОБА_1 пред`явлена до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є спадкоємцями ОСОБА_5 власника земельної ділянки на якій розташована частка будинку, яка належить позивачу (а.с.71).

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 від 04.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.83-84).

29.09.2023 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснила, що батько позивача ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 були рідними братами. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати. Після її смерті брати отримали спадщину по 1/2 частині на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_2 . Земельна ділянка на той час знаходилась у користуванні співвласників будинку.

На початку 1997 року її чоловік ОСОБА_5 подав заяву до ОСОБА_8 сільради про оформлення земельної ділянки у власність. Брат ОСОБА_4 не став писати такої заяви.

21.03.1997 було прийнято рішення ОСОБА_8 сільрадою про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 0,16 га у зв`язку із спадщиною по АДРЕСА_2 .

01.12.2003 був виданий Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 розміром 0,120 га з цільовим призначенням для ведення садівництва.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 батько позивача, спадкоємцем належної йому 1/2 частини жилого будинку став позивач.

2020 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену 1/2 частину жилого будинку.

Свідоцтво про право власності на землю у порядку спадкування позивачу не видавалось, так як її батько не подавав заяви про передачу йому у власність даної земельної ділянки і на момент смерті батька земельна ділянка вже була передана у власність ОСОБА_5 .

Натомість, 29.09.2020 по заяві позивача була виділена у власність земельна ділянка розміром 0,03 га, яка прилягає до садиби будинку АДРЕСА_3 , з тим ще цільовим призначенням для ведення садівництва.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , і вона з його дочкою ОСОБА_3 є спадкоємцями на земельну ділянку площею 0,120 га в рівних долях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що вона успадкувала після смерті свого батька 1/2 частину жилого будинку, який розташований на земельній ділянці, яка не належала батькові.

Дані вимоги позивач обґрунтовує тим, що так як вона має у власності 1/2 частину жилого будинку, то їй необхідно виділити у власність і 1/2 частину земельної ділянки на якій розташований будинок, для обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Вважає, що з наведеними доводами позивачки не можна погодитись, виходячи з наступного: успадкованому сторонами по справі будинку не можливо провести його розподіл з виділенням часток у власності; будинок дуже малий, має загальну площу 55,1 кв.м., в тому числі житлова площа становить 24,9 кв.м. Згідно будівельних норм не може бути поділена доля в житловому будинку менше 29 кв.м., а 1/2 частина від загальної площі становить 27,5 кв.м., що є менше ніж встановлено нормами. Тобто даний житловий будинок не підлягає розподілу, а тому і неможливо визначити необхідний порядок обслуговування будинку. Також слід звернути увагу і на те, що позивач не зазначає, які господарські споруди розташовані на даній земельній ділянці і де вони розташовані, щоб визначитись із необхідним розміром для виділення земельної ділянки.

Слід врахувати, що і в технічному паспорті взагалі не зазначено ніяких господарських споруд, а в Державному акті про право приватної власності на землю зазначено, що під будівлями знаходиться лише площа розміром 0,01 га.

Таким чином, вважає, що так як в жилому будинку неможливо виділити 1/2 частину через незначний розмір будинку, оскільки будуть порушені будівельні норми розподілу житлового будинку, то не має можливості і виділити частину земельної ділянки для обслуговування такого будинку. Всі інші позовні вимоги є похідними тому вони теж не підлягають задоволенню (а.с.153-155).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.11.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.166-167).

Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 45 від 22.05.2024, у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною судді ОСОБА_9 та відповідно до рішення зборів суддів Канівського міськрайонного суду № 7 від 17.05.2024, з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 22.05.2024 було проведено повторний автоматичний розподіл справи та згідно протоколу про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 22.05.2024, справу передано для подальшого розгляду судді Скирді Б.К. (а.с.235, 236-237).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2024 (суддя Скирда Б.К.) справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті (а.с.239).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача адвокат Хорошун О.В. у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Бобрицької сільської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням провести розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Пояснили, що Бобрицька сільська рада Черкаської області вважає, що не має можливості самостійно скасувати рішення свого попередника виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 не дивлячись на те, що воно порушує права позивача на володіння і користування земельною ділянкою під її частиною будинку. Так, рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, оскільки: 1) адресатом відповідного рішення є чітко визначений суб`єкт ОСОБА_5 , який на підставі цього рішення реалізував своє право на отримання земельної ділянки у власність. Це рішення породжує певні права та обов`язки щодо управління майном тільки для ОСОБА_5 як його адресата, в той же час ОСОБА_1 , як співвласник, не може користуватися та вільно володіти своєю частиною будинку та земельною ділянкою на якій розташована частина будинку позивача. Під час розгляду цивільної справи № 697/2644/21 за позовом ОСОБА_1 Черкаським апеляційним судом зазначено: «Дійсність Державного акту серії ЧР № б/н, зареєстрованого за № 248 від 01.03.2003 та законність рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_5 не оспорено у встановленому законом порядку. З урахуванням чинності зазначених правовстановлюючих документів колегія суддів Черкаського апеляційного суду в постанові від 23 березня 2023 року зазначила про те, що відсутні підстави для припинення права власності на спірну земельну ділянку, що зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі вказаного вище державного акту за дійсності правовстановлюючих документів на землю на ім`я ОСОБА_5 ». Таким чином, Бобрицька сільська рада Черкаської області вважає ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та відповідно державного акту на право приватної власності та виділення їй ідеальної частки земельної ділянки для обслуговування її 1/2 частини житлового будинку. Спір щодо даної земельної ділянки триває довгий час і Бобрицька сільська рада Черкаської області розуміє, що ОСОБА_1 як власник 1/2 частини житлового будинку має право на отримання відповідної частини земельної ділянки для обслуговування даного будинку (а.с.252-254).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на веб-сайті суду, повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано.

Заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.08.1996, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1689, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно складається з жилого будинку, що знаходиться в с. Григорівка, Канівського району (а.с.16-17).

Відповідно до виписки із погосподарської книги № 2, виданої виконкомом Бобрицької сільської ради Григорівського старостинського округу № 5 від 23.07.2020 № 148, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у власності ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_5 (1/2 частина). За вищеназваною адресою у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка розміром 0,03 га, цільове призначення індивідуальне садівництво; у ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка розміром 0,12 га, цільове призначення індивідуальне садівництво (а.с.18).

В довідці архівного відділу Канівської районної державної адміністрації Черкаської області № 21/01-32 від 12.10.2020 зазначено наступне: «Витяг з рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок». «Заслухавши заяви громадян та пропозиції членів виконкому по їх розгляду, на підставі ст. 56, 57 Земельного кодексу України, виконком сільської ради вирішив: 2. Виділити земельні ділянки в зв`язку з одержанням спадщини: 1. ОСОБА_5 0,16 га» (а.с.19).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1200 га, яка знаходиться на території Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області, землю передано для ведення садівництва 0,120 га (а.с.20).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок в с. Григорівка, складеного 28.05.1996, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 належить по 1/2 частині житлового будинку (а.с.21-23).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 01.10.2020 № 31-23-0.1-1507/90-20 вбачається, що згідно даних з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.07.2020 зареєстровано право спільної часткової власності за гр. ОСОБА_1 на 1/2 житлового будинку, загальна площа будинку 55,1 кв.м., який розташований за адресою по АДРЕСА_1 . Підстава державної реєстрації свідоцтво про право про право на спадщину серія та номер 717 від 09.07.2020. Відомості про реєстрацію речового права на зазначену земельну ділянку в Головному управлінні відсутні. Згідно інформації Міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі від 29.09.2020 № 0-23-0.192-621/118-20 ОСОБА_1 отримала у приватну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення в межах с. Григорівка Канівського району площею 0,0300 га з кадастровим номером :02:002:0269, з цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва на підставі проекту відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована біля земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Проект відведення розроблений на підставі рішення сесії Григорівської сільської ради від 06.12.2018 № 34-3.2/VII. За гр. ОСОБА_4 в межах с. Григорівка Канівського району обліковується земельна ділянка площею 0,12 га на підставі державного акту серії ЧР б/н зареєстрований за № 248 від 01.03.2003, з цільовим призначенням для ведення садівництва. Документація із землеустрою на дану земельну ділянку та копія рішення сесії Григорівської сільської ради до фонду архіву Управління не надходила, відомості до Національної кадастрової системи не внесені. Рекомендовано ОСОБА_1 для оформлення права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_4 , Канівського району в порядку ст. 118 ЗКУ звернутись до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 даного Кодексу (а.с.24).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215660242 від 09.07.2020, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Відповідно до відповіді на звернення № 713 від 15.05.2023, наданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Черкаської області, Бобрицька сільська рада Черкаської області не виділяла земельну ділянку площею 0,120 га, яка розташована на території бувшої Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області громадянину ОСОБА_5 . Бобрицька сільська рада Черкаської області та виконавчий комітет Бобрицької сільської ради є лише правонаступником всіх прав і зобов`язань Григорівської сільської ради та виконавчого комітету Григорівської сільської ради відповідно, а тому згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не має повноважень: на зупинення дії рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 21 березня 1997 року № 6, на звернення до суду про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 21 березня 1997 року № 6, на звернення до суду про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю від 01 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248, на притягнення до відповідальності осіб, які винні у порушенні законодавства при прийнятті рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 21 березня 1997 року № 6. Рекомендовано ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для вирішення цих питань звернутися згідно чинного законодавства до суду (а.с.26).

Відповідно до схеми розміщення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , на земельній ділянці площею 0,1200 га, яка надана у приватну власність ОСОБА_5 для ведення садівництва, розташований житловий будинок, 1/2 частина якого у власності ОСОБА_5 , 1/2 частина якого у власності ОСОБА_1 . Також до земельної ділянки площею 0,1200 га прилягає земельна ділянка площею 0,0300 га, яка належить ОСОБА_1 (а.с.27).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2021 у справі № 697/2232/20, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.08.2021, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності ОСОБА_5 на землю (а.с.32-34, 35-38).

Таке рішення мотивовано тим, що скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акта на право приватної власності ОСОБА_5 на землю не призведуть до відновлення порушеного права. Натомість земельна ділянка, яку ОСОБА_5 отримав у власність, реалізувавши своє право на це, відійде до попереднього власника, а не до позивачки. Тому, зазначено, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту своїх прав.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 у справі № 697/1914/21 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку зі смертю відповідача (а.с.39-40).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.06.2023 у справі № 697/2232/20 виправлено описку у абзаці 55 мотивувальної частини постанови Черкаського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року та вирішено вважати вірним текст цього абзацу у такій редакції: «Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться під частиною будинку позивача, та її частка, яка необхідна для обслуговування частини будинку, яка є власністю позивача, то вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України» (а.с.41).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07.06.2023 у справі № 697/2232/20 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни про роз`яснення постанови Черкаського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Бобрицької сільської ради Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.42-43).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2023 у справі № 697/2644/21, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23.03.2023, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, витребування частини земельної ділянки (а.с.44-48, 49-52).

Рішення мотивовано тим, що земельна ділянка за даною адресою не належала на праві приватної власності ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 , тому не може бути визнано право приватної власності позивачки ОСОБА_1 спадкоємиці майна ОСОБА_4 на 1/2 частину цієї земельної ділянки. Позивачка не може успадкувати майно в розумінні ст. 190 ЦК України, права на які не оформив спадкодавець.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 66938022 від 21.10.2021, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті заведена спадкова справа (а.с.53).

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

На будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу «збудоване на поверхні слідує за землею». Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить відображення у приписах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17.

За нормою статті 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, може визначатися, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток на нерухоме майно відповідно до статті 88 ЗК України або в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 173/1744/19 зазначено, що за правилами статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до набувачів будівлі переходять права на земельну ділянку, на якій вона розташована, у тих обсягах, які були у попереднього власника. Відповідно, сам факт набуття права власності на будинок не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність земельної ділянки.

У постанові від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають.

Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що на спірній земельній ділянці збудований житловий будинок, який належить позивачу ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини та 1/2 частина даного будинку належала ОСОБА_5 . Право власності чи право користування на цю земельну ділянку не було оформлено ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 .

Правом для отримання земельної ділянки на загальних підставах скористався ОСОБА_5 , що підтверджується оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок», яким передано у власність ОСОБА_5 спірну земельну ділянку на загальних підставах.

Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_5 на час набуття права власності на спірну земельну ділянку належало лише 1/2 частки у житловому будинку, який розташований на такій земельній ділянці, а тому земельну ділянку під будинком він мав право отримати у власність у розмірі, пропорційному розміру його частки у праві власності на будинок.

Земельна ділянка, яка знаходиться під частиною будинку позивача, та її частка, яка необхідна для обслуговування частини будинку, є власністю позивача, а тому вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України.

При цьому права позивача підлягають захисту у спосіб, що передбачений для захисту права власності.

Згідно зі статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з вимог частин першої, другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

З матеріалів справи, а саме Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.10.2021, вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

А тому, обраний спосіб захисту позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про виділення та вилучення земельних ділянок» в частині виділення земельної ділянки в зв`язку з одержанням спадщини ОСОБА_5 у розмірі 0,16 га та визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва від 01 грудня 2003 року, який виданий на ім`я ОСОБА_5 і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 та державну реєстрацію не призведе до відновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , як власника житлового будинку та тієї частини земельної ділянки, яка знаходиться під ним, а також є необхідною для його обслуговування.

В своїй позовній заяві позивач вказує, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Проте в матеріалах справі відсутні докази щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в яких розмірах, як і не надано інформації чи оформили вони право власності за собою і чи не було відчужене спірне майно.

Клопотань щодо витребування копії спадкової справи чи інших відомостей щодо реєстрації майна стороною позивача заявлено не було.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається та під час судового розгляду не встановлено хто є власником спірної земельної ділянки на даний час, а тому суд не має можливості встановити чи буде відновлено порушене право позивача, як власника частини житлового будинку та тієї частини земельної ділянки, яка знаходиться під ним і чи не будуть порушені інтереси третіх осіб.

Крім того, представник позивача обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що позовна вимога щодо виділення земельної ділянки заявлено до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Проте, якщо скасовується рішення органу місцевого самоврядування, яким надавалася у власність земельна ділянка, земельна ділянка повертається у власність територіальної громади і виділити земельну ділянку у власність іншої особи може лише орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень, а не фізичні особи, які будуть позбавлені права власності щодо такої земельної ділянки.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог у цій справі у позивача не виникне право власності на земельну ділянку, на якій розміщена належна їй частина житлового будинку з надвірними спорудами.

Таким чином, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна до Бобрицької сільської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», виділення частки земельної ділянки, слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна до Бобрицької сільської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради від 21.03.1997 № 6 «Про розгляд заяв громадян про наділення та вилучення земельних ділянок», виділення частки земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 25.09.2024.

Головуючий Б . К . Скирда