Провадження № 22-ц/811/355/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 січня 2024 року в складі судді Білінської Г.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» про визнання наказів протиправними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» про визнання наказів про його звільнення незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 24.06.2019 наказом директора філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» № 47/ос переведений на посаду начальника регіонального відділення виробничого підрозділу «Львівське регіональне відділення Енергозбут» Філії «Енергозбут», про що мається запис № 31 від 24.06.2019 в трудовій книжці № НОМЕР_1 .

Наказом № 39/ос від 01.09.2023 та наказом № 106/о від 01.09.2023, які фактично отримав 07.09.2023, його звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП країни, а саме за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підставою для звільнення вказана доповідна записка директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» Е.Кріцина на ім`я Голови правління АТ «Укрзалізниця», за результатами проведеної перевірки достовірності відображених даних в звітній документації та дотримання вимог діючих нормативних документів виробничого підрозділу Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» та Служби електропостачання регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «УЗ», де зазначені порушення з боку кількох посадових осіб.

У наказі про звільнення № 39/ос від 01.09.2023 відповідач вказав, як підставу звільнення, наказ про оголошення догани. Однак, не зазначено ні номер, ні дату такого наказу, а самому позивачеві такий наказ не вручався та не доводився до його відома. Окрім цього, відповідач в наказі про звільнення вказав, як підставу звільнення, пояснення, проте не зазначив, чиї саме пояснення були взяті до уваги, оскільки позивач жодних пояснень по результатах перевірки не надавав і з іншими поясненнями його не ознайомлювали.

У наказі № 106/ос від 01.09.2023 «Про припинення трудового договору» підставою для звільнення із займаної посади ОСОБА_4 зазначено протокол наради під головуванням директора з інфраструктури АТ «Укрзалізниця» від 27.07.2023. В зазначеному протоколі вказано, що позивач порушив посадову інструкцію, а саме п. п. 5.3., 4., 5.7., 5.38., 7.1., проте конкретно не вказано в чому, саме полягають ці порушення.

Крім того, у протоколі йде мова про те, що Апаратом директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» проведено перевірку окремих питань роботи ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця», в ході якої виявлено численні факти порушень працівниками та керівниками ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» та «Служби електропостачання» регіональної філії «Львівська залізниця», серед яких, зокрема, згадується і прізвище позивача, та за результатами якої було складено Акт зведення перевірки окремих питань роботи ВП «Львівське регіональне відділення Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» від 07.07.2023.

Вказаний Акт позивачу не вручено, а такий лише наданий для огляду та ознайомлення при підписанні, що стало причиною того, що позивач не мав належної можливості детально ознайомитися з доводами, зазначеними в акті, надати свої пояснення та заперечення. З порушеннями, зафіксованими в акті, позивач не погоджується, вважає їх надуманими та наголошує на тому, що порушень посадових обов`язків з його боку не було.

25.08.2023 позивач направив відповідачу пояснення, де детально описав спростування на кожен аргумент Акту. Позивач пояснив, що він, як посадова особа, належним чином реагував на кожну проблему, яка виникала, проводив перевірки, виявляв причини недообліку електричної енергії, ініціював проведення необхідних експертиз та вчиняв всі залежні від нього дії для вирішення питань, які значені в Акті перевірки, а тому порушення, зазначені в акті, не можуть бути підставою для його звільнення. В Акті про проведення перевірки від 07.07.2023 зазначено, що викладені факти щодо порушень носять систематичний характер та свідчать про відсутність контролю за своєчасним надходженням коштів за фактично розподілену електричну енергію. У протоколі наради під головуванням директора з інфраструктури АТ`Укрзалізниця» від 27.07.2023 також зазначено, що в межах відповідальності Львівського регіонального відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» факти численних порушень посадових обов`язків ОСОБА_1 мають системний характер.

Таке формулювання суперечить визначеним підставам для звільнення та змісту п.4 ст.41КЗПП.

Просив скасувати незаконні накази про звільнення, поновити його на посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня ухвалення рішення.

Крім цього, позивач просив стягнути в його корить відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконне звільнення з роботи призвело до значних душевних страждань, які полягають в утраті нормального життєвого укладу, що в свою чергу вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до фахівців в галузі права за консультаціями, звернення до судових органів за захистом порушених прав. Моральну шкоду оцінює в розмірі 15000 грн. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08 січня 2024 року позов задоволено частков.

Визнано протиправним і скасовано наказ №39/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника регіонального відділення виробничого підзрозділу «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» Філії Енергозбут» АТ «Українська залізниця» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Визнано протиправним і скасовано наказ №106/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника регіонального відділення виробничого підзрозділу «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» Філії Енергозбут» АТ «Українська залізниця» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального відділення виробничого підзрозділу «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» Філії Енергозбут» АТ «Українська залізниця» з 01 вересня 2023 року.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 123 641 (сто двадцять три тисячі шістсот сорок одну) грн 86 коп., з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір 2 920 (дві тисячі дев`ятсот двадцять) грн.

У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут»Слободяник І.П., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповнотою встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильним встановленням судом обставин правовідносин.

Стверджує, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем одноразових грубих порушень трудових обов`язків, які описані у протоколі наради під головуванням директора з інфраструктури АТ «Укрзалізниця» від 27.07.2023.

Так, щодо врегулювання з ПрАТ «Рівнеобленерго» питання недообліку електричної енергії по ПС «Дубно» зазначає, що у грудні 2022 року по цій підстанції виник недооблік відпущеної в мережі ПрАТ «Рівнеобленерго» електроенергії, згідно наданої довідки по розрахунку недообліку небаланс по приєднанню Т-1 35 кВ ПС «Дубно» за період 02.12.2022 по 24.12.2022 становить 485099 кВт год.

Як наслідок, через недостатній рівень контролю за балансом електричної енергії по ПС «Дубно» та за обсягами перетікання електричної енергії по точках комерційного обліку електричної енергії на межі із суміжним ліцензіатом ПрАТ «Рівнеобленерго», АТ «Укрзалізниця» сплачено надлишкові кошти для купівлі технологічних витрат електричної енергії в сумі 1978714,16 грн, які можуть бути відшкодовані АТ «Укрзалізниця» лише після збалансування даних грудня 2022 року з боку ПрАТ «НЕК Укренерго» за 3 версією даних.

Щодо недоврахування обсягів розподіленої електричної енергії споживачу МП «Каскад», то такі дії стали можливі внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків, зокрема начальником ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» ОСОБА_1 .

Також зазначає, що начальником Ужгородського лінійного відділу ВП «Львівське регіональне відділення «Енегрозбут» філії «Енергозбут» щомісячно проводиться аналіз втрат електричної енергії в межах відповідальності підрозділу. За результатами проведеного аналізу ОСОБА_1 надсилалися доповідні записки із зазначенням обсягів ТВЕ, імовірних причин їх виникнення та пропозицій щодо зменшення втрат електричної енергії в мережах. Покликається на обсяги втрат по Ужгородському лінійному відділу ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» та найбільші втрати у відповідних районах, при цьому неналежний контроль за діяльністю лінійних відділів щодо зменшення понаднормових втрат електроенергії в мережах Товариства з боку начальника ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» ОСОБА_1 , що є порушенням відповідних положень посадової інструкції.

Стосовно відносин зі споживачем ТОВ «Перша паливно-енергетична компанія», виходячи зі ставок плати за нестандартне приєднання потужностей до системи розподілу АТ «Укрзалізниця», призначених для споживання електричної енергії, АТ «Укрзалізниця» недоотримано належні платежі в розмірі 422217,60 грн. Зазначає про складення Акту про порушення № УЗ 000083 від 12.06.2023, зазначені обставини стали наслідком грубого порушення посадових обов`язків, у тому числі ОСОБА_1 .

Також, звертає увагу на обставини пов`язані із параметризацією приладів обліку, а також інші обставини опломбуванням засобів обліку електричної енергії, неналежну організацію позивачем роботи лінійного персоналу.

Рішення про звільнення ОСОБА_1 прийняте в.о. директора філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 з врахуванням того, що ОСОБА_1 є суб`єктом дисциплінарної відповідальності, оскільки є керівником відокремленого підрозділу підприємства, встановлено факти грубого порушення ним совї трудових обов`язків, кожне із допущених порушень є одноразовим та грубим, може бути самостійною підставою для прийняття рішення про його звільнення, а відповідне рішення прийняте у межах повноважень посадової особи.

Допущені ОСОБА_1 порушення трудових обов`язків є грубими, оскільки полягають в невиконанні посадових обов`язків у питаннях, які мали надзвичайно велике значення та призвели до заподіяння шкоди підприємству.

При цьому, начальник виробничого підрозділу ОСОБА_1 мав достатню кількість повноважень, часу та підлеглих для того, щоб не допустити відповідні порушення.

Вважає, що звільнення позивача відбулося з додержанням порядку та строків, що визначені у ст.ст. 148, 149 КЗпП України, без врахування періоду, протягом якого останній перебував на лікарняному.

Звертає увагу, що наказ заступника начальника виробничого підрозділу Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» № 39/ос від 01.09.2023 виданий виключно з метою забезпечення виконання наказу виконуючого обов`язки директора філії «Енергозбут» АТ «Укразалізниця» ОСОБА_5 про припинення трудового договору № 106/ос від 01.09.2023, а саме забезпечення відображення відомостей про звільнення ОСОБА_1 в облікових програмах товариства та містить помилково зазначену підставу: наказ про оголошення догани за порушення трудової дисципліни.

Акт проведення перевірки окремих питань роботи ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» від 07.07.2023 був вручений ОСОБА_1 , що спростовує відповідні доводи позивача.

Зазначає, що суд не розглянув заяву про застосування позовної давності.

Зокрема, звернувшись до суду із позовом 07.10.2023 позивач пропустив строк, встановлений КЗпП України для оскарження наказу про звільнення.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 січня 2024 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив з того, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні якого власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинений проступок, і попередню роботу працівника.

Верховний Суд України у своїй судовій практиці вказував на те, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників, це не дає підстав для звільнення керівника за п. 1 ст. 41 КЗпП, оскільки для такого випадку наказ про звільнення повинен містити чітко сформульоване одноразове порушення конкретних трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення керівника.

Враховуючи те, що в оспорюваних наказах про звільнення позивача з займаної посади не зазначено конкретного грубого порушення позивачем своїх трудових обов`язків, вчиненого одноразово, не зазначено дати вчинення такого порушення, у зв`язку з чим не можна перевірити дії відповідача на дотримання вимог ст. 148 КЗпП України щодо встановленого законом строку для накладення на працівникам дисциплінарного стягнення за виявлене порушення, перебіг якого обраховується з дня вчинення проступку, а міститься лише посилання на доповідну записку начальника та протокол наради, які також не містять, ні конкретного формулювання, ні дати вчинення позивачем одноразового грубого порушення своїх трудових обов`язків, а наведені факти системних порушень, допущених різними службами АТ «Укрзалізниця» та виявлені перевіркою свідчать про незаконність звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП, а тому оспорювані накази про звільнення підлягають скасуванню.

При цьому, суд зазначив, що доводи відповідача про те, що кожне із наведених в Акті перевірки та Протоколі наради по обговоренню результатів перевірки порушень підпадає під ознаки одноразового грубого порушення, не відповідають нормам матеріального права, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження роботодавця і вибирати таке порушення працівником трудових обов`язків, яке б можна було визнати одноразовим грубим порушенням ,а повинен лише перевірити, чи є одноразовим грубим порушенням працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків порушення, яке описане і зазначене в наказі про його звільнення.

При вирішенні спору суд врахував правову позицію зазначену в постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 466/6109/18.

У зв`язку з незаконним звільненням позивача, суд поновив позивача на попередній роботі, із врахуванням розміру заробітку за два останніх місяці роботи перед звільненням, з дня звільнення на момент ухвалення рішення суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 123 641, 86 грн.

При цьому, суд зазначив, що позивачем не подано доказів на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди, тому у задоволенні таких відмовив.

Також суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено, що 24.06.019 наказом директора філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» № 47/ос позивач ОСОБА_1 переведений на посаду начальника регіонального відділення виробничого підрозділу «Львівське регіональне відділення Енергозбут» Філії «Енергозбут» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», про підтверджується копією трудової книжки (а.с. 23).

Згідно із записом у трудовій книжці позивача, наказом (розпорядженням) № 39/ос від 01.09.2023 ОСОБА_1 звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП країни за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (а.с. 13, 23).

У наказі про звільнення № 39/ос від 01.09.2023, виданим заступником начальника підрозділу - ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» Філії «Енергозбут», як підставу звільнення зазначено: доповідна записка начальника, наказ про оголошення догани за порушення трудової дисципліни; причина звільнення п.1 ст.41 КЗпП України.

При цьому, у наказі дійсно не зазначено дати та номеру наказу про оголошення догани, при цьому такий наказ не доводився до відома позивача, пояснення з цього приводу від нього не відбирались.

Крім цього, у матеріалах справи наявний наказ № 106/о від 01.09.2023 «Про припинення трудового договору», підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади зазначено протокол наради під головуванням директора з інфраструктури АТ «Укрзалізниця» від 27.07.2023. Наказ підписаний в.о. директора філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 14).

Згідно із протоколом від 27.07.2023, у порядку денному значився розгляд питань, викладених у доповідній записці Директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» від 24.07.2023, де за результатами перевірки окремих питань роботи ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця», вказано, що у тому числі позивач порушив посадову інструкцію, а саме п. п. 5.3., 4., 5.7., 5.38., 7.1., та рекомендовано розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ряду керівників, у тому числі позивача (а.с. 18, 29 додатків до відзиву).

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи зводив до того, що порушення посадових обов`язків він не допустив, а причини його звільнення суперечать формулюванню підстав звільнення та змісту п. 1 ст. 41 КЗПП, у зв`язку з цим просив поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду.

Зважаючи на те, що оскаржуваним рішення позовні вимоги задоволено частково, при цьому, рішення суду оскаржувається тільки відповідачем та лише в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів слідуючи принципу диспозитивності та положенням ст. 367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення в іншій частині, а саме відмови у задоволенні вимоги про стягнення відшкродування моральної шкоди, не перевіряє.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ст. 36 кодексу).

Так, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу (частина третя статті 41 КЗпП України).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина третя статті 149 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 466/6109/18, вказано, що рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; для застосування вказаної норми закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа.

Обов`язковою умовою визнання діянь працівника, як порушення трудових обов`язків, є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідком. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнано таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків. Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 викладено правову позицію, що «вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. […] Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника».

З врахуванням наведеного, а також підстави звільнення позивача із займаної ним посади (п.1 ст.41 КЗпП України), виключною правовою проблемою у спірних правовідносинах є встановлення факту порушення працівником своїх трудових обов`язків (з врахування обов`язку працівника та можливості виконувати такі), одноразовості порушення та його грубості, як оціночного (кількісного) поняття складності такого порушення, а також прийняття оскаржуваного наказу, тобто рішення про звільнення, уповноваженою на те особою.

Важливою умовою застосування пункту 1 статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості.

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме одноразово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих» тощо. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21), від 28 липня 2022 року у справі № 216/3852/20 (провадження № 61-2822св22).

Також, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 466/6109/18 (провадження № 61-19125св19) зазначено, що якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, то це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 статті 41 КЗпП України.

Таким чином, системність у порушенні трудових обов`язків не має правового знячення для спірних правовідносин.

З метою об`єктивного розгляду справи, суд першої інстанції досліджував посадову інструкцію начальника регіонального відділення, затверджену 10.06.2021 директором філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця».

Дійсно із змісту п.5.3. інструкції вбачається, що начальник регіонального відділення організовує роботу і ефективну взаємодію лінійних відділів виробничого підрозділу, направляє їх діяльність на досягнення високих темпів розвитку, підвищення продуктивності праці, також начальник здійснює контроль за своєчасним надходженням коштів за послуги з розподілу електричної енергії, виконані роботи та надані інші послуги, забезпечує облік доходних надходжень (п. 5.4.); відповідно до п. 5.7. начальник забезпечує додержання рядку ведення та достовірності даних обліку та звітності а також фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження проблемних документів регістрів і звітності протягом встановленого терміну платіжної, виробничої та трудової дисципліни; п.5.38.закріплює обов`язок начальника регіонального відділення по забезпеченню діловодства, документообігу та інформаційно аналітичної роботи у порядку, визначеному законодавством та внутрішніми документами товариства, а відповідно до п. 7.1. відповідальність начальника настає за неналежне виконання або невиконання ним посадових обов`язків.

В свою чергу, заперечуючи позовні вимоги та спростовуючи висновки суду першої інстанції, сторона відповідача покликається на те, що дисциплінарне стягнення накладене на позивача в межах шестимісячного строку з дня вчинення кожного з одноразових грубих порушень трудових обов`язків, оскільки невиконання та неналежне виконання обов`язків начальником виробничого підрозділу ОСОБА_1 було тривалим та припинилося в день його звільнення із займаної посади, тобто самостійно зазначає про неодноразовість допущених позивачем, на думку роботодавця, порушень трудових обов`язків.

Іншими словами, намагаючись довести у суді законність звільнення позивача на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, сторона відповідача у котре зазначає про те, що кожне із допущених, на їх думку, порушень трудових обов`язків позивачем заслуговують на статус одноразового, грубого порушення, за яке працівник може бути звільнений.

Зокрема, представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 є суб`єктом дисциплінарної відповідальності, оскільки є керівником відокремленого підрозділу підприємства, роботодавцем встановлено факти одноразового грубого порушення начальником виробничого підрозділу «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, кожне з яких є одноразовим та грубим, може бути самостійною (без урахування інших порушень) підставою для прийняття рішення про його звільнення з займаної посади, а оскаржуване рішення про звільнення прийняте в.о. директора філії «Енергодбут» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 у межах своїх повноважень.

Фактично доводи та аргументи апеляційної скарги є аналогічними та відповідають таким, які були наведені стороною відповідача у відзиві на позовну заяву.

При цьому, ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання протиправними та скасування наказів про звільнення позивача, поновлення його на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, місцевий суд обгрунтовано виходив з того, що оспорювані накази не містять сформульованого одноразового грубого порушення трудових обов`язків, яке могло стати підставою для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Посилання у наказі на те, що підставою звільнення позивача з посади начальника ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» за одноразове грубе порушення своїх посадових обов`язків, згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, є Акт проведення перевірки окремих питань роботи ВП «Львівське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» від 07.07.2023, не дає можливості встановити, яке саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків було допущене ОСОБА_1 , оскільки і в самому акті не зазначено конкретного одноразового грубого порушення позивачем своїх трудових обов`язків, а міститься лише посилання на встановлені за результатами службової перевірки відповідні факти, які, на думку відповідача, мають негативний вплив на фінансовий стан підприємства.

Більше того, колегія суддів погоджується із тим, що доводи сторони відповідача про те, що кожне із наведених в Акті перевірки та Протоколі наради по обговоренню результатів перевірки порушень підпадає під ознаки одноразового грубого порушення, не відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження роботодавця і вибирати відповідне порушення працівником трудових обов`язків, яке б можна було визнати одноразовим грубим порушенням, а повинен лише перевірити, чи є одноразовим грубим порушенням працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків порушення, яке описане і зазначене в наказі про його звільнення.

Наведене відповідає зазначеній вище правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 466/6109/18.

У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 212/1376/17-ц зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом першим статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року у справі № 461/4863/16-ц вказано, що «вирішуючи питання про обґрунтованість і задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій керувались тим, що він підлягає поновленню на попередній роботі, оскільки, по-перше, його було звільнено без законної підстави, а по-друге, звільнення відбулося з порушенням порядку, установленого законом. Так, у наказах від 29 грудня 2015 року та 06 липня 2016 року відповідач не зазначив, за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено проступок, характер такого проступку, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 661/1171/16-ц вказано, що «вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суд від 09 квітня 2021 року у справі № 489/3510/19 викладено висновок, що «рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. […] Вирішуючи питання яке саме порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків стало підставою для його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України та чи є таке порушення одноразовим та грубим, суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що конкретного факту невиконання ОСОБА_1 обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, у наказі про його звільнення не зазначено, тобто, не вказано за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено цей проступок, характер такого проступку. Крім того суди зазначили, що відсутність в наказі про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України вказівки на конкретне порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 свідчить про те, що ДП «СВЦ» не дотрималось порядку застосування до працівника дисциплінарного стягнення».

Враховуючи наведене, наявні достатні підстави для висновку про те, що судова практика у спірних правовідносинах є чіткою та усталеною, підстав для відступу від наведених висновків сторона відповідача не навела, а колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів виходить з того, що у трудових спорах оцінка законності звільнення працівника з роботи здійснюється в межах кожної справи індивідуально, відповідно до фактичних обставин та доказової бази.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про незаконність звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки зазначені вище порушення, які, на думку роботодавця, допустив останній, не можна кваліфікувати, як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, такі не свідчать про вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а відтак, встановивши, що звільнення відбулося з порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнивши позивача з займаної посади, відповідач допустив порушення його трудових прав, при цьому відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення трудових обов`язків, їх невиконання чи неналежного виконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який правильно встановивши характер спірних правовідносин, прийшов обгрунтованого висновку про поновлення позивача на посаді, з якої його незаконно звільнили.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд не розглянув заяву про застосування позовної давності, зокрема, звернувшись до суду із позовом 07.10.2023 позивач пропустив строк, встановлений КЗпП України для оскарження наказу про звільнення, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява ОСОБА_1 здана у поштове відділення 29.09.2023, відтак місячний строк на звернення до суду із оскарженням наказу про звільнення від 01.09.2023, відповідно до вимог ч. 6 ст. 124 ЦПК України, не пропущений.

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 1307,00 грн. (липень 2023 року 33220,35 грн., серпень 2023 року 24287,49 грн.), кількість робочих днів: липень 2023 року - 21 день, серпень 2023 року - 23 днів, всього 44 днів, (33220,35 + 24287,49 : 44 дні) = 1307,00 грн. без утримання обов`язкових податків і зборів (т. 1 а.с. 34).

Кількість днів прогулу в період з 01.09.2023 по 08.01.2024 - 91 день.

Таким чином, провівши розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2023 року по 08 січня 2024 року, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток в сумі 118937,00 грн., при цьому з цієї суми підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори, що свідчить про помилковість проведеного судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" у частині стягнення на користь позивача середнього заробітку необхідно частково задовольнити, змінивши оскаржуване рішення, шляхом зменшення розміру стягнутого з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 123 641, 86 грн до 118937,00 грн. з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів. Врешті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 січня 2024 рокув частині стягнення з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшити розмір стягнення з 123 641, 86 грн. до 118937 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 00 копійок, з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Врешті рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 січня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк