провадження №: 2/752/1708/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2023, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Фордвард» про захист прав споживача - передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

У вересні 2023 року вищевказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позову вказує, що 07.10.2020 між позивачем та Акціонерним товариством «Банк Форвард» було укладено кредитний договір № 200299860 на суму 86758,00 грн. За вказаним договором позивачем сплачувалась загальна сума кредиту у розмірі 5300,00 грн. в місяць, з них сума на погашення тіла кредиту складала 2409,98 грн., сума на погашення процентів за користування кредитом складала 2890,02 грн. за листопад 2020. 16.04.2021 було подано до АТ «Банк Форвард» оферту про укладення кредитного договору № 200339306, згідно якої сума кредиту становила 82610,69 грн. Станом на період з 01.03.2022 по 01.05.2022 у позивача була відсутня заборгованість перед банком за договором № 200339306, проте 10.05.2022 банком через sms-повідомлення сповістив позивача про наявність в позивача заборгованості у розмірі 6822,00 грн. 02.06.2022 банк через sms-повідомлення сповістив позивача про наявність в позивача заборгованості у розмірі 10317,00 грн. та 01.07.2022 банк направив ще одне sms-повідомлення, про те, що сума боргу складає 13813,00 грн., оплата якого має бути внесена до 12:00 години 01.07.2022, при цьому банк не надав жодної пояснювальної інформації стосовно цієї суми та способу її нарахування. Позивач направив лист від 08.07.2022 відповідачу з проханням роз`яснити вищезазначену інформацію. У своїй відповіді від 17.08.2022 банк відмовив у задоволенні пропозицій позивача, посилаючись на складну економічну ситуацію. Позивач зауважує, що АТ «Банк Форвард» надав йому кредитні канікули 07.03.2022, але не встановив відтермінування оплат в частині тіла кредиту та відсотків, вважає, що цим відповідач порушив його права як споживача та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Зазначає, що порушення полягають у тому, що встановлений графік АТ «Банк Форвард» щодо збільшення місячної плати по кредитному договору з 3481 грн на 3496 грн суперечить кредитному договору № 200339306. Кредитор не може в односторонньому порядку зменшити тіло кредиту, не може збільшити відсотки за користування кредитом, оскільки це прямо не було передбачено в кредитному договорі № 200339306. Також, відсотки за користування кредитними коштами були збільшені в односторонньому порядку банком без погодження позивача.

Враховуючи викладене, позивач просить здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як списання процентів за користування кредитом за договором № 200339306 в рахунок погашення суми тіла кредиту; зобов`язати банк зробити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту, виключивши списання процентів за користування кредитом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

У листопаді 2023 року відповідач подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі. Між тим, відповідач зазначає. що позивач не надав належних і допустимих доказів, що могли б спростувати факт наявності заборгованості позивача перед позивача перед відповідачем, а також спростувати безспірність цих вимог або факт спірності вимог. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

16.04.2021 позивач звернувся до АТ «Банк Форвард» із заявою, яка містить в собі пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. На підставі вказаної заяви банк уклав з позивачем кредитний договір № 200339306, відкрив рахунок НОМЕР_1 та надав кредит в розмірі 82610,69 грн.

Задля урегулювання питання з кредитом, позивачем було здійснено звернення до АТ «Банк Форвард» від 12.08.2022 з проханням розглянути можливість реструктуризації поточної заборгованості за договором № 200339306, в якому позивач просив банк зменшити термін оплати до 3-х років, при цьому зменшити відсотки за користування кредитом та збільшити розміри сум, що зараховуються на погашення кредиту.

Відповідачем надано позивачу відповідь від 17.08.2022, якою відмовлено у задоволенні пропозицій позивачу, посилаючись на складну економічну ситуацію в країні.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 07.02.2023 № 49-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Банк Форвард» до категорії неплатоспроможних», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.02.2023 № 155 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, розпочато процедуру виведення з ринку АТ «Банк Форвард» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 08.02.2023 по 07.03.2023 (включно). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора АТ «Банк Форвард», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема статтями 37-39 Закону, строком на один місяць з 08.02.2023 по 07.03.2023 (включно) було призначено Провідного економіста відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування Департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Павелко Олену Володимирівну.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 07.02.2023 № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2023 № 276 «про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «Банк Форвард» строком на три роки з 08.03.2023 до 07.03.2026 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Банк Форвард», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку, у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у ч. 5 та 10 ст. 52 Закону, призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхна Сергія Семеновича строком на три роки з 08.03.2023 до 07.03.2026 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1140 від 18.09.2023 «Про заміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано всі повноваження у Міхна С.С. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк Форвард» Карачинцева Артема Юрійовича, якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк Форвард».

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У Рішенні від 01 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023 Конституційний Суд України дійшов висновку, що дієвий та ефективний захист прав споживачів є одним зі способів виконання державою її головного конституційного обов`язку - утверджувати й забезпечувати права і свободи людини (абзац перший підпункту 3.8 пункту 3 мотивувальної частини).

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів банку відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З урахуванням наведеного, здійснення зарахування грошових коштів, сплачених як списання процентів за користування кредитом за договором № 200339306 в рахунок погашення суми тіла кредиту; зобов`язання банк зробити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту, виключивши списання процентів за користування кредитом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю. Мазур