Справа № 523/7147/24
Провадження №2/523/3742/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

Установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, та просив стягнути суму шкоди в загальному розмірі 255 700,00 грн. та суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.07.2021 відповідач, ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «LEXUS GX 460», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі під`їзд до м. Каховка зі сторони м. Каховка в напрямку с. М. Каховка Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, при виявленні на проїжджій частині перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які рухалися в його смузі руху у попутному напрямку, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, у зв`язку із чим скоїв наїзд на останніх, від отриманих тілесних ушкоджень пішоходи загинули на місці події. Після скоєння вищезгаданої ДТП відповідач залишив місце події.

Вищезгадані обставини встановлені та підтверджуються Довідкою №262480 про дорожньо-транспортну пригоду та Постановою про закриття кримінального провадження від 14.01.2022 року.

На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Потерпілі особи ОСОБА_4 (син загиблого) та ОСОБА_5 (мати загиблого) з метою отримання страхового відшкодування звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідними заявами. Завдана потерпілим особам шкода, пов`язана з втратою годувальника, винуватцем ДТП не була відшкодована.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( пункт 27.2 статті 27 Закону).

ОСОБА_6 звернувся до МТСБУ з метою отримання відшкодування понесених витрат на поховання (надгробний пам`ятник) з відповідною заявою.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону).

Керуючись нормами п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП МТСБУ здійснило виплату відшкодування завданої шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, потерпілим ОСОБА_4 (сину загиблого) в розмірі 108 000,00 грн. та ОСОБА_5 (матері загиблого ) в розмірі 108 000,00 грн., відшкодування понесених витрат на поховання (надгробний пам`ятник) ОСОБА_6 в розмірі 39 700,00 грн., а всього: 255 700,00 грн.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано відповідачу повідомлення №3-01а/15041 від 18.07.2022. Однак, станом на дату подання цієї позовної заяви, Відповідачем не відшкодовано витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та роз`яснено, що у випадку ненадання відзиву без поважних причин, суд розгляне справу за наявними матеріалами. (а.с. 75,76).

Представник позивача адвокат Равлюк А. Г. надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти проголошення заочного рішення не заперечував. (а.с. 78,79).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався та відзиву на позов у встановлений строк не надав. (а.с. 87-90).

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 22.07.2021 відповідач, ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «LEXUS GX 460», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі під`їзд до м. Каховка зі сторони м. Каховка в напрямку с. М. Каховка Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, при виявленні на проїжджій частині перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які рухалися в його смузі руху у попутному напрямку, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, у зв`язку із чим скоїв наїзд на останніх, від отриманих тілесних ушкоджень пішоходи загинули на місці події. Після скоєння вищезгаданої ДТП відповідач залишив місце події.

Вищезгадані обставини встановлені та підтверджуються Довідкою №262480 про дорожньо-транспортну пригоду та Постановою про закриття кримінального провадження від 14.01.2022 року.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В наслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а), п. п. 2.3 б), 12.3 правил дорожнього руху прослідковується прямий причинний зв`язок з виникненням ДТП, під час якої відбувся наїзд на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 22 липня 2021 року, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Потерпілі особи ОСОБА_4 (син загиблого) та ОСОБА_5 (мати загиблого) з метою отримання страхового відшкодування звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідними заявами. Завдана потерпілим особам шкода, пов`язана з втратою годувальника, винуватцем ДТП не була відшкодована.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( пункт 27.2 статті 27 Закону).

ОСОБА_6 звернувся до МТСБУ з метою отримання відшкодування понесених витрат на поховання (надгробний пам`ятник) з відповідною заявою.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону).

Керуючись нормами п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП МТСБУ здійснило виплату відшкодування завданої шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, потерпілим ОСОБА_4 (сину загиблого) в розмірі 108 000,00 грн. та ОСОБА_5 (матері загиблого ) в розмірі 108 000,00 грн., відшкодування понесених витрат на поховання (надгробний пам`ятник) ОСОБА_6 в розмірі 39 700,00 грн., а всього: 255 700,00 грн.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. Тому, відповідно п. 38.2 ст. 38 Закону, після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до Відповідача. Статтею 1191 ЦК України вказано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано відповідачу повідомлення №3-01а/15041 від 18.07.2022.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.9, 12.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (надалі за текстом - правила дорожнього руху) водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Таким чином, Правила дорожнього руху передбачають порядок дій водія у разі виникнення небезпеки для руху. Встановлення такого порядку обумовлено тим, що діяльність, пов`язана з використанням транспортного засобу, створює підвищену небезпеку для особи, яка таку діяльність здійснює, та інших осіб, і потребує від неї особливої уваги під час руху транспортного засобу, яким вона керує.

Частинами 1-3 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності,що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності,а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 ( провадження №61-14226св21).

З урахуванням з`ясованого, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, задовольняючи їх в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.13-16, ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

Вирішив:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь МТСБУ (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) суму понесених витрат в розмірі 255 700 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь МТСБУ (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 3835 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2024 року.

Суддя