Справа № 932/349/24
№ 2-з/183/52/24

У Х В А Л А
23 квітня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
16 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 1 411 789,96 гривень, що складається з: процентів за договором позики в сумі 407488,42 гривні; суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 951979,08 гривні; трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 52 322,46 гривні.
Постановленою ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року позовну заяву направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та отримано судом 07 березня 2024 року, передано головуючому судді 12 березня 2024 року
Постановленою судом ухвалою від 12 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
У виконання постановленої судом ухвали від 12 березня 2024 року, 15 березня 2024 року позивачем усунуто недоліки позову.
22 квітня 2024 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23 квітня 2024 року справу передано головуючому судді.
В заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:
- заборони державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які правочини щодо майна та інші будь-які права щодо майна: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2014 року, виданого Управлянням житлового господарства Дніпропетровської міської ради;
- накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві - ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 і знаходяться у нього чи в інших осіб.
В обґрунтування заяви позивач зазначає, що в проваджені суду перебуває цивільна справа № 932/349/24, предметом позову в якій є стягнення з відповідача боргу за договором позики, строк повернення якої настав 01 серпня 2021 року, санкцій за невиконання зобов`язання в загальному розмірі 1 411 789,96 гривень. На неодноразові звернення позивача до відповідача з пропозицією повернути позику, відповідач не відреагував, обіцяв повернути позику пізніше, не виконав своє зобов`язання і не повернув суму позики ані повністю, ані частково. Відповідач ухиляється від сплати боргу, не відповідає на телефонні дзвінки, уникає спілкування. Саме вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Такі дії відповідача підтверджують те, що останній ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики, навмисно, затягуючи судовий процес, постійно змінюючи свою позицію відносно взятих на себе зобов`язань за Договором позики. З урахуванням вищезазначеного, існує реальна загроза для подальшого примусового стягнення боргу з відповідача на користь позивача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Згідно з наявними у позивача копіями документів, у відповідача у власності знаходиться: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2014 року, виданого Управлянням Житлового господарства Дніпропетровської міської ради. З урахуванням предмету спору, суми боргу, дій відповідача, направлених на ухилення від виконання своїх зобов`язань за Договором позики, при тому, що інформація з реєстру нерухомого майна, та наявність нерухомого майна показує, що він має майнові можливості для погашення заборгованості, позивач висновує, що відповідач не зацікавлений у погашенні боргу, і у разі задоволення позову так само буде ухилятися від його виконання. Тому невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи взагалі зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у вказаній справі, якщо останнє бути прийнято на користь позивача. Крім того, у відповідача може бути в наявності інше майно (нерухоме майно, транспортні засоби, розрахункові рахунки), яке також мало б підлягати арешту, оскільки це могло б сприяти виконанню відповідачем своїх зобов`язань. Позивач просить не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки відсутні підстави для його застосування.
Сторони у судове засідання, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не викликались.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом і формою, подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, спір у цій справі фактично стосується питання щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язання з повернення позики та нарахування санкцій. Відсутність доказів повернення боргу, неявка в судове засідання відповідача, повернення до суду конверту з відміткою відділення поштового зв`язку про причини повернення «За закінченням терміну зберігання», направленого за зареєстрованим місцем проживання відповідача свідчить про наявність спору між сторонами щодо виконання зобов`язання за договором позики.
При цьому, захід забезпечення позову у виді заборони вчинення дій, на думку суду та з огляду на предмет та підстави позову, ціни позову, відповідає позовним вимогам.
Однак, частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем до суду разом з заявою про забезпечення позову докази у виді Свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2014 року, виданого Управлянням Житлового господарства Дніпропетровської міської ради за реєстраційним номером 77Б-14 свідчить, що майно у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належало відповідачеві станом на жовтень 2014 року.
Водночас, доказів того, що станом на дату звернення з заявою про забезпечення позову вказане майно перебуває у власності відповідача суду не надано. Судом, у порядку ч. 7 ст. 81, ч. 3 ст. 84 ЦПК України отримано відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 556647 від 23 квітня 2024 року, згідно з якою відсутні відомості про зареєстроване за відповідачем право власності на будь-яке нерухоме майно. Також, не є можливим отримати відомості в Реєстрі про право власності і за реєстраційним номером майна - № 77Б-14.
За таких обставин, з огляду на відсутність доказів на підтвердження права власності відповідача щодо майна, яке є предметом заяви про забезпечення позову станом на момент подання заяви, накладення заборони відчуження щодо такого майна може призвести до порушення прав третіх осіб, які не є сторонами у справі та коло яких суду не доведено, безпідставного втручання в права та інтереси інших осіб, не досягнувши мети забезпечення позову.
Щодо заходу забезпечення у виді накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві, то суд зауважує, що заявником не подано жодного належного та допустимого доказу, не наведено жодного належного аргументу, який би надавав суду можливість встановити чи прийти висновку, що таке майно у відповідача, третіх осіб наявне та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, предметом якого є стягнення заборгованості. Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами, як необхідності застосування саме заходу забезпечення позову у виді арешту майна, вжиття якого призведе до обмеження відповідача у правах володіння, користування та розпорядження, так і неможливості застосування інших, менш обтяжливих заходів забезпечення позову, ніж арешт майна.
Абстрактна можливість вчинення дій відповідачем, спрямованих на відчуження або розтрату майна, передачу його в користування іншим особам також не свідчить про неможливість виконання майбутнього рішення суду, яким є стягнення грошових коштів та не може бути належним обґрунтуванням, навіть з урахуванням суми позову, втручання в права та інтереси особи до ухвалення відповідного рішення у справі в такому виді, як накладення арешту на все майно та грошові кошти.
До того-ж, накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві призведе не тільки до неможливості витрати відповідачем грошових коштів, а й до неможливості оплати фізичній особі відповідачеві його праці, отримання ним будь-яким чином коштів для існування та забезпечення його життєвих мінімальних потреб.
З огляду на викладене, обраний засіб забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти є вочевидь неспівмірним заходом забезпечення позову порівняно до позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 157, 260 ЦПК України, суд, -
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 23 квітня 2024 року.

Суддя Д. О. Парфьонов