Єдиний унікальний номер 725/6513/23
Номер провадження 2/722/40/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальна медична установа «Обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування звернувся в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Посилався на те, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, раніше вже ініціював питання щодо відібрання малолітнього ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків та систематичним зловживанням алкоголем. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 р. позовні вимоги виконавчого комітету міської ради були задоволено в повному обсязі. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не усунула причини, що перешкоджали належному виконанню батьківських обов`язків, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, також звертався з позовом до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.12.2020 р. в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав відмовлено. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.09.2021 р. ОСОБА_2 повернуто на виховання малолітнього ОСОБА_1 . Також, громадянка ОСОБА_2 рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.08.2014 р. позбавлена батьківських прав по відношенню до молодшої дитини ОСОБА_3 .

27.12.2022 року до Чернівецького міського центру соціальних служб надійшов анонімний телефонного дзвінок про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . Фахівцями Центру неодноразово були здійснені виїзди за адресою проживання сім`ї. В процесі роботи, з матір`ю систематично проводились соціально-педагогічні бесіди з метою формування навиків відповідального батьківства та роз`яснення наслідків неналежного виконання батьківських обов`язків, покращення умов проживання родини, ведення здорового способу життя та влаштування дитини в загальноосвітній навчальний заклад.

03.05.2023 року працівниками Сектору ювенальної превенцїї ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області була виявлена дитина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 . Хлопець перебував без догляду дорослих. Він пояснив, що мати залишила його та пішла у невідомому напрямку, після чого він пішов гуляти. Після цього малолітній ОСОБА_1 був доставлений до комунальної некомерційної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» на підставі акта внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

11.05.2023 року працівниками Центру під час виїзду за адресою проживання проведена зустріч із ОСОБА_2 в помешканні перебувала мати разом з своїм співмешканцем, ОСОБА_4 , у нетверезому стані, в квартирі був затхлий запах, ОСОБА_2 під час розмови проводила себе неадекватно, не могла сконцентруватись та змістовно відповісти на питання фахівців, була дезорієнтована у часі.

Під час чергового виїзду 23.05.2023 р. мешканців вдома не було. Відвідавши ще одну адресу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 також не було. Фахівці Центру мали змогу поспілкуватись з власником квартири, ОСОБА_5 , який під час розмови перебував в нетверезому стані. Зі слів, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 разом із співмешканцем вже 2 тижні не з`являлись за вказаною адресою, матір систематично вживає алкоголь і веде аморальний спосіб життя.

Працівниками служби у справах дітей міської ради двічі здійснювався виїзд за адресою АДРЕСА_3 . Під час другої зустрічі проведена бесіда із громадянином ОСОБА_6 , власником житла, який підтвердив, що ОСОБА_2 дійсно проживає за вказаною адресою, має проблеми із вживанням алкоголю та не контролює свої дії під час тривалих запоїв.

Громадянці ОСОБА_2 було залишено письмове запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини 12.07.2023 р. Працівниками служби у справах дітей та Центру неодноразово здійснювались спроби проведення бесіди, однак ОСОБА_2 на контакт не йде та на запрошення не реагує. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 до служби у справах дітей із документами щодо повернення дитини на виховання не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідає.

Малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час перебуває на повному державному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. Відповідно до інформації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 12.07.2023 р., за період перебування Нікіти в закладі з 12.05.2023 р., мати навідувала сина 3 рази, востаннє була 01.07.2023 р. До адміністрації Центру ОСОБА_2 не зверталася, не цікавилася, які потрібно зібрати документи для повернення дитини.

Враховуючи наведене, вважають, що мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не виявила бажання звернутись із заявою щодо повернення сина на виховання, не створила умов для його нормального розвитку та проживання, не працевлаштована, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та його майбутнє.

Дане питання повторно розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12.07.2023 р., на якому прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У зв`язку із вищевикладеним просили ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак начальник служби у справах дітей ОСОБА_7 подала на адресу суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, справу просила розглянути без присутності представника.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що вона дійсно проживала із своїм малолітнім сином ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 , разом із своїм співмешканцем. На даний час вона не проживає за вказаною адресою, а винаймає інше житло. Перестала вживати спиртні напої та влаштувалася на роботу. Неодноразово навідувала свого малолітнього сина в притулку. В судовому засіданні плакала, просила не позбавляти її батьківських прав та надати можливість повернути сина.

Представники третіх осіб - КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» та Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судове засідання також не з`явились, однак подали на адресу суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, справу просили розглянути без присутності представників служб.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2018 року виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 - батько та ОСОБА_2 - мати.

Згідно копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 року малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Згідно копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.09.2021 року позов ОСОБА_2 задоволено, повернуто малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 03.05.2023 року, складеного інспектором СЮП ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Лєсніком В.А. в присутності особи, яка знайшла дитину - ОСОБА_10 , понятих - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , працівника закладу охорони здоров`я - лікаря педіатра ОСОБА_13 та головного спеціаліста ССД ЧМР - ОСОБА_14 встановлено, що 03.05.2023 року о 15 год. 15 хв. за адресою АДРЕСА_1 була виявлена дитина чоловічої статті - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував без догляду дорослих. Зі слів дитини вдалося встановити, що він проживає разом із мамою ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 , яка залишила його одного і пішла в невідомому напрямку, після чого він пішов гуляти.

Згідно повідомлення адміністрації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» вбачається, що 03.05.2023 року о 14 год. 00 хв. швидкою медичною допомогою у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей була доставлена дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради І.Никитенко від 08.05.2023 року №2/59, взято на облік малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.05.2023 року, складеним головними спеціалістами служби у справах дітей Чернівецької міської ради, встановлено що здійснити обстеження умов проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , не представилось можливим, оскільки квартиру ніхто не відчинив.

Згідно інформації наданої КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» від 11.05.2023 року №286/01-21 вбачається, що за час перебування дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні №2 з 03.05.2023 року мати приходила до дитини один раз, але дитину не відвідувала, здоров`ям дитини не цікавилась, необхідних речей для дитини не приносила.

Згідно висновку начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради І.Никитенко від 11.05.2023 року №1/793, вбачається що служба у справах дітей Чернівецької міської ради вважає за недоцільне повернути малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю до матері ОСОБА_2 , 1991 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Малолітнього ОСОБА_1 тимчасово поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

Згідно рішення та висновку виконавчого комітету Чернівецької міської ради №470/15 від 25.07.2023 року, з метою соціального захисту малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом з батьками, а вона разом з донькою. Крім того, ОСОБА_1 просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Виходячи з наведеного суд вважає, що в матеріалах справи недостатньо належних та допустимих доказів щодо свідомого нехтування ОСОБА_2 обов`язками щодо своєї дитини, а також її винної поведінки щодо ухилення від виховання дитини.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_2 відносно свого сина суд вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав відсутні.

При цьому суд враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Отже, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав, в судовому засіданні плакала, щиро кається, що вказує про те, що вона не втратила інтересу до дитини та свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі в її житті.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 135, 150, 155, 164, 165, 180, Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 2-4, 7-13, 17-19, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 288-289, 352, 354-355, п.3 Прикінцевих положень, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальна медична установа «Обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на виконавчий комітет Чернівецької міської ради та Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Передати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виховання його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Ратушенко

Повне судове рішення складено 13.09.2024 року.