Справа № 168/384/24
Провадження № 2/168/177/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

19 квітня 2024 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області, суддя Сухоручко Ю.О., розглянувши позовну заяву представника позивача адвоката Александрук Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Старовижівська селищна рада Ковельського району Волинської області, ОСОБА_2 , до державного реєстратора Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію та право власності на об`єкт нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Старовижівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить визнати дії державного реєстратора неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію та право власності на об`єкт нерухомого майна.

Позов мотивувала тим, що 22.03.1989 року батько позивача подарував йому та сестрі третій особі ОСОБА_2 житловий будинок в рівних частках, що знаходиться на присадибній ділянці колгоспу «Правда», загальною площею 90 кв. м. У зв`язку з необхідність оформлення права власності на майно, позивач у 2020 році звернувся до виконкому Старовижівської селищної ради про присвоєння адресного номеру житлового будинку. На підставі заяви позивача 12.11.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області Гарбарук І.А. було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 115,5 кв.м. за власником ОСОБА_1 . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою реєстрації права власності на житловий будинок є технічний паспорт. Договору дарування позивач не подав, оскільки цей договір був втрачений. Однак вважає, державний реєстратор порушив процедуру реєстрації права власності на житловий будинок, зокрема не перевірив наявність усіх документів, необхідних для реєстрації прав та їх обтяжень, а тому вважає дії реєстратора неправомірними.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до таких висновків.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

У ч.1ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити і з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 820/3936/16 викладено правову позицію зі змісту якої вбачається, що якщо спір у справі стосується оцінки правомірності дій (рішення) реєстратора, вчинених (прийнятого) ним під час (за результатами) розгляду заяви про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірний об`єкт, це свідчить про публічно-правовий характер спору, який підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 в справі № 520/2834/17.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Предметом позову є оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності органу державної влади, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, а саме: порушення державним реєстратором саме норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в незалежності від власника речі. В позовній заяві позивач зазначає, що підставою виникнення права власності повинен бути договір дарування житлового будинку, а не технічний паспорт та рішення про присвоєння адресного номеру.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Вимоги позивача ґрунтуються на протиправності дій реєстратора як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки документів, поданих для реєстрації права власності на частину будинку та їх витребування. При цьому позивач не порушував перед судом питання, пов`язані з його правом на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Оскільки позивачем зазначено, що ним оспорюються реєстраційні дії з приводу порушення їх процедури здійснення, відтак, предметом даного спору є дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а не захист порушеного права власності позивача на нерухоме майно. Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається, що таке право ніким не оспорюється, сестра позивача ОСОБА_2 не претендує на житловий будинок, жодних дій щодо оформлення права власності на частину будинку не здійснила впродовж тридцяти років з моменту укладання договору дарування. Також сестра позивача ОСОБА_2 , до суду не зверталась з приводу порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Відтак, у даній справі дослідженню та оцінці підлягають виключно рішення та дії державного реєстратора, які на думку позивача є неправомірними, та який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, а саме їх законність. Таким чином, цей спір не має ознак приватно-правового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому вказані позовні вимоги підсудні окружному адміністративному суду.

Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Також, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім цього, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до адміністративної юрисдикції, у зв`язку з чим розгляд даної заяви належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на зазначені обставини, враховуючи предмет спору, суддя вважає, що спір, який виник повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а тому відповідно до ч.5 ст.186 ЦПК України у відкритті провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_4 адвоката Александрук Н.А. слід відмовити, роз`яснивши право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 186, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом представника позивача адвоката Александрук Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Старовижівська селищна рада Ковельського району Волинської області, ОСОБА_2 , до державного реєстратора Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію та право власності на об`єкт нерухомого майна, - відмовити.

Роз`яснити стороні позивача її право звернутись з даними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Волинського окружного адміністративного суду (адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Словацького, 3; E-mail: ; телефон (0332) 72-78-72, 72-33-48, факс (0332) 28-07-89).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. О. Сухоручко