КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11630/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О. В., Нежури В. А.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача Хамраєвої К. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Жука М.В.

від 02 квітня 2024 року

у цивільній справі № 756/4168/24 Оболонського районного суду міста Києва

за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до ОСОБА_2

про стягнення пайового внеску,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (КМДА) звернувся до ОСОБА_2 про стягнення пайового внеску.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційнійскарзі Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що наявність у відповідача статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такій якості у спірних правовідносинах або втратив набуті як фізичною особою цивільні права та обов`язки.

Вважає, що зміст спірних матеріальних правовідносин сторін не підпадає під розгляд справи за правилами господарського судочинства, оскільки спір між сторонами виник з приводу сплати коштів пайової участі до набуття ОСОБА_2 статусу фізичної особи-підприємця.

Правом подачі відзиву не апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник у зв`язку із здійсненням відповідачем господарської діяльності, а тому дана справа повинна бути розглянута в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому необхідно враховувати, що у силу вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві, разом з тим установлення обставин справи, з`ясування характеру спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, - є обов`язком суду.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 ГК України).

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 ГК України).

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Отже, при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

З матеріалів справи слідує, що предметом спору у справі №756/4168/24 є стягнення з ОСОБА_2 пайового внеску у розмірі 957 448 грн 07 коп. у розвиток інфраструктури міста Києва у зв`язку з реконструкцією індивідуального житлового будинку а адресою: АДРЕСА_1 .

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі - Порядок) затверджено Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 р. за № 411/1415 (у редакції рішення Київської міської ради від 19.12.2019 р.№ 460/8033) на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Порядок визначає механізм залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва (далі - пайова участь) та оформлення договорів пайової участі у зв`язку зі здійсненням або намірами на здійснення будівництва (в тому числі, нового будівництва та реконструкції) об`єктів (в тому числі, будинків, будівель, споруд, їх комплексів або частин) незалежно від їх форми власності (ч. 1 розділу І Порядку). В усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент).

Пунктом 2.1. Порядку визначено, що замовник - фізична або юридична особа, яка здійснює, має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (будинків, будівель, споруд, їх комплексів або частин). Замовниками в розумінні цього Порядку також є особи, яким в установленому порядку делеговані функції замовника.

Згідно з пунктом 4.1. Порядку замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта), зобов`язаний до прийняття об`єкта в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, крім випадків, передбачених законодавством та цим Порядком.

Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва/реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

Відповідно до п. 4.3. пайова участь сплачується замовником виключно грошовими коштами в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Верховний Суд у постанові від 13.12.2022 р. у справі № 910/21307/21 виснував, що Порядок є дійсним та чинним, а тому в силу наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 144 Конституції України розповсюджується на всю територію міста Києва та підлягає обов`язковому виконанню замовниками будівництва/реконструкції об`єктів, розташованих на його території, тобто є муніципальним нормативно-правовим актом, який має обов`язкову юридичну силу на відповідній території.

За змістом наведеного Положення, обов`язок замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва пов`язаний виключно із здійсненням будівництва, що відповідає визначеним Положенням критеріям, й не пов`язаний із статусом замовника як фізичної чи юридичної особи, чи фізичної особи підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2020 р. Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві отримав повідомлення про початок будівельних робіт № КВ 57 за об`єктом «реконструкція індивідуального житлового будинку в житловий будинок», клас наслідків - СС1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером .78.048.0005) належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.03.2021 р. за № КВ 55 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта у зв`язку з реконструкцією індивідуального житлового будинку в житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що відповідач не виконав покладені на нього обов`язки, а саме протягом встановленого строку не звернувся до Департаменту із заявою про визначення розміру пайової участі та до прийняття об`єкта в експлуатацію, не сплатив пайовий внесок, що свідчить про порушення ним частини підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, абзацу 1 та 2 пункту 4.1 Порядку.

Відповідно до відомостей, що містяться у повідомленні про початок будівельних робіт від 15.07.2020 за № КВ57 та декларації про готовність до експлуатації від 31.03.2021 р. за № КВ55 замовником будівництва є саме фізична особа, а не фізична особа - підприємець.

За інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що отримана апеляційним судом при підготовці справи до розгляду, державна реєстрація ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця проведена 08.07.2021 р. з наступними видами економічної діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, купівля та продаж власного нерухомого майна, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

Отже, спір між сторонами виник із приводу неналежного виконання відповідачем обов`язку із сплати коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, виникнення якого не пов`язано із здійсненням господарської діяльності, адже ні на час початку будівництва ні на час введення об`єкта в експлуатацію, відповідач не мав статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Господарські правовідносини між сторонами відсутні.

Оскільки зміст спірних матеріальних правовідносин сторін не має господарського характеру, саме лише посилання судом на факт реєстрації відповідача в якості суб`єкта підприємницької діяльності, не свідчить про належність спору до сфери господарською юрисдикції.

Спір як за суб`єктним складом так і за характером правовідносин є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду цивільної юрисдикції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновок суду першої інстанції про віднесення даної справи до юрисдикції господарських судів є помилковим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справу до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

В. А. Нежура