Справа № 464/815/24 Головуючий у 1 інстанції Бойко О.М.
Провадження № 22-з/811/260/24 Доповідач в 2-й інстанції Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - Микуша Д.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 - Микуша Д.М. про забезпечення позову у цивільній справі (за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Микуша Дмитра Михайловича на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 06 червня 2024 року у справі) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Микуша Д.М. звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 20 грудня 2018 року в сумі 561 845,61 доларів США.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06 червня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 задоволено.

Призначено у справі комплексну судову технічну почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що за адресою: Одеська область, м.Одеса, вул.Прохоровська,35.

На вирішення експертів поставити наступне запитання:

1.Чи є оригіналом боргова розписка від 20.12.2018 року, написана від імені ОСОБА_3 ?

2.Чи відповідають давність підпису та виконання рукописного тексту від імені ОСОБА_3 даті вказаній у борговій розписці від 20.12.2018 року?

3.Чи виконаний рукописний текст у розписці від 20.12.2018 року ОСОБА_3 .?

4.Чи виконаний підпис у розписці від 20.12.2018 року ОСОБА_3 ?

Зобов`язано позивача ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (НОМЕР_3) за вимогою експерта надати оригінал розписки від 20.12.2018 року.

Зобов`язано ОСОБА_3 надати взірці його підпису та почерку (експериментальні, вільні або умовно-вільні).

В розпорядження експертів направлено копію ухвали, матеріали цивільної справи № 464/815/24.

Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , (НОМЕР_4)

На час проведення експертизи провадження по справі - зупинено.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - Микуш Дмитро Михайлович .

В апеляційній скарзі покликається на те, що у висновку експерт зазначив, що він попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, з урахуванням вимог п.1.13. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз досліджень, щодо достатності документів для надання висновку експерт не порушив жодної норми закону, інструкції.

Крім цього вказує, що до висновку долучено ілюстровану таблицю на 2-х аркушах із зображеннями як розписки від 03 жовтня 2020 року так і зображення зразків підпису та почерку ОСОБА_3 , які експерт отримав разом із документами, перелік яких зазначено в п. 5 Висновку.

Вважає суперечливими покликання суду про те, що при проведенні даної експертизи зазначені вільні взірці не пред`являлись особі, яка підлягає ідентифікації, оскільки як вбачається з долученої до справи заяви про відкладення підготовчого засідання ОСОБА_3 зазначає, що ще 29 грудня 2023 року він виїхав за межі території України, відомостей, що такий повернувся на Україну немає, в жодне підготовче засідання ОСОБА_3 не прибув.

Також зазначає, що стороні позивача достовірно відомо, що на даний час ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 cт. 190 КК України, оголошено його в розшук і йому про це достовірно відомо і саме з цих причин він не повернеться на територію України за жодних обставин.

Стверджує, що висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертний №1570/24-21 від 02 травня 2024 року виконаний судовим експертом державної установи, а саме Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, стаж експертної роботи якого з 2012 року, відповідає усім вимогам закону, про що мною зазначено вище, такий, що не суперечить іншим матеріалам справи, а відтак не може викликати сумніви в його правильності, а за таких обставин відсутні підстави для проведення повторної експертизи, які передбачені ч.2 ст.113 ЦПК України.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 06 червня 2024 року скасувати, у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи - відмовити.

03 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - Микуш Д.М. звернувся до апеляційного суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вищезазначеної заяви покликається на те, що на даний час ОСОБА_3 вживаються заходи, спрямовані на скасування забезпечень накладених договором іпотеки та арешту в межах кримінального провадження та відчуження майна, яке йому належить.

Вказує, що згідно листа фізичної особи ОСОБА_5 (відповідь на адвокатський запит) між ним та ОСОБА_3 існують договірні відносини, виконання яких забезпечено договором іпотеки на майно, яке належить ОСОБА_3 . В середині серпня 2024 року до нього зателефонував ОСОБА_3 та повідомив що орієнтовно до 10 вересня 2024 року він виконає усі зобов`язання по їх договорах, а відтак він в свою чергу буде зобов`язаний повідомити нотаріуса про припинення іпотеки на майно ОСОБА_3 у зв`язку із виконанням зобов`язання.

Стверджує, що згідно інформації, яка міститься на сайті DIM.RIA, ОСОБА_3 (чи уповноважені на це особи) розмістив оголошення про продаж квартир та нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та які належать йому на праві приватної власності.

Зазначає, що згідно листа слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області капітана поліції Семенюка І. вбачається, шо ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, Волоско I. P., від 28 серпня 2024 року скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02 лютого 2024, а також скасовано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 07 серпня 2024 року.

Просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договору позики шляхом накладення арешту на:

- нежитлове приміщення, кладова XXII, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 48 кв.м., жиловою площею 19,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлові приміщення XLIV, XLV, XLVI, XLVII, XLVIII, загальною площею 202,2 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 48,4 кв.м., жиловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_14 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру АДРЕСА_15 , загальною площею 47 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

- будинок АДРЕСА_6 , загальною площею 38,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_16 , які зареєстровано та на праві приватної власності належать ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - Микуша Д.М. на підтримання заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики грошей від 20 грудня 2018 року у розмірі 561 845,61 доларів США. Окрім цього, просить стягнути із відповідача на його користь 15 140,00 грн. сплаченого судового збору.

Згідно інформації, яка міститься на сайті DIM.RIA, ОСОБА_3 (чи уповноважені на це особи) розмістив оголошення про продаж квартир та нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та які належать йому на праві приватної власності.

Відповідно до листа слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області капітана поліції Семенюка І. вбачається, шо ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова, Волоско I. P., від 28 серпня 2024 року скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 02 лютого 2024, а також скасовано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України від 07 серпня 2024 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23 січня 2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи обставини, які склалися, зокрема те, що між сторонами у справі виник спір щодо повернення коштів згідно договору позики у значній сумі, і відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна, яке належить йому на праві власності, колегія суддів вважає, що заборона останньому вчинення дій щодо розпорядження, обтяження, укладення будь-яких правочинів відносно квартир, які належать ОСОБА_3 на праві власності (арешт квартир) не дозволить останньому вільно розпоряджатися такими майновими правами до вирішення цього спору у суді, що не призведе до утруднення чи не зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача і вказані заходи забезпечення є співмірними із заявленими позовними вимогами.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - Микуша Д.М. про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-153,368 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяву представника ОСОБА_1 - Микуша Д.М. про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договору позики шляхом накладення арешту на:

-нежитлове приміщення, кладова XXII, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 48 кв.м., жиловою площею 19,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлові приміщення XLIV, XLV, XLVI, XLVII, XLVIII, загальною площею 202,2 кв.м. за адресою:

АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 48,4 кв.м., жиловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_14 , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_15 , загальною площею 47 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. за

адресою: АДРЕСА_3 ;

-будинок АДРЕСА_6 , загальною площею 38,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_16 , які зареєстровано та на праві приватної власності належать ОСОБА_3 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_17 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_18 .

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст ухвали складено 27 вересня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.