СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/3266/24
ун. № 759/7917/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Справа передана судді 17.04.2024 року.

За вимогами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Згідно з ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України передбачає виключення з цього правила, встановлюючи підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позивачка не наводить підстав для звернення до Святошинського районного суду м. Києва.

Керуючись положеннями ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, судом було здійснено запит до ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» для встановлення інформації щодо реєстрації місця проживання особи відповідача. За отриманою інформацією, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток у період з 15.10.2009 року по 26.04.2013 року.

Крім того, судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний запит отримана відповідь №553921 від 22.04.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до 26.04.2013 року.

Отже, відповідач не має зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання у Святошинському районі міста Київ.

До матеріалів позовної заяви долучений договір оренди квартири від 01 січня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 уклав договір оренди щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, суд наголошує, що договір оренди не підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання особи, та не може бути належним доказом зареєстрованого місця проживання відповідача по справі. Відповідно, не може бути доказом для встановленні підсудності за ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вказала, що дитина залишиться проживати із нею. Як встановлено судом, позивач по справі має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Жодного доказу, що дитина сторін проживає із позивачкою у Святошинському районі міста Києва, суду не надано. Норми цивільного процесуального кодексу України не передбачають повноваження суду самостійно збирати відомості щодо зареєстрованого місця проживання дитини сторін.

Таким чином, ОСОБА_1 має вказати на якій підставі вона звертається із позовом до Святошинського районного суду м. Києва та надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що справа підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Вказані недоліки у своїй сукупності перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За правилами статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статями 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який становить 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви до визначеної дати, позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачу.

Копію ухвали надіслати для виконання позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О.Горбенко