Номер провадження: 22-ц/813/5222/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судових засідань Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу адвоката Афанасьєва Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року, постановлено у складі судді Бескровного Я.В.., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміни розміру аліментів, стягнення пені та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Барановська звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 жовтня 2023 року до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, встановлених рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, у сумі 87197,55 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 66340,80 грн. та судові витрати.

Барановська в позові вказала, що розмір аліментів встановлений судом в мінімально можливому розмірі, що не дає змогу утримувати дитину на належному рівні та надавати їй належний розвиток. З огляду на покращення матеріального стану відповідача, позивачка звернулась з вимогою про збільшення розміру аліментів.

Також вказала, що зобов`язання по сплаті аліментів відповідач не виконував, в результаті чого, станом на грудень 2022 року з його вини виникла заборгованість в розмірі 87197,55 гривень.

Також, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, у зв`язку із тим, що ОСОБА_5 з народження мав захворювання мошоночна гипоспадія.

В період з 2014 по 2023 роки син позивачки та відповідача проходив численні операції з лікування вродженого захворювання в клініці «Оберіг», у зв`язку із чим матір понесла значні витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміни розміру аліментів, стягнення пені та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 жовтня 2023 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, встановлених рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, у сумі 87197,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 66340,80 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів утримання непрацездатного вітчима, що свідчить про недобросовісність відповідача при здійсненні своїх процесуальних та батьківських прав, а також не спростував твердження позички про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розміру.

Положеннями частини 3статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, вимога позивачки є зміною способу стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів.

Суд вважав, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухилявся від виплати аліментних зобов`язань.

Позивачем наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1 ст.196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам з лютого 2019 року по вересень 2023 року склала424 782,01 грн., але з урахуванням ст. 196 СК України розмір пені, який може бути стягнутий з ОСОБА_3 складає 87187,55 грн.

Відповідач є працездатним, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, тому має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з таким рішення суду, представник відповідача ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким: відмовити у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів ОСОБА_3 визначений рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% (п`ятдесяти відсотків) прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісяця.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлених рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, у сумі 35317,73 гривень;

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року у справі № 947/32946/23 - залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на переконання апелянта та його представника судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було взято до уваги правову позицію, викладену у відзиві на позов, не було всебічно та безсторонньо досліджено подані позивачем докази, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення суду, що й стало підставою для подання цієї апеляційної скарги.

Суд в оскаржуваному рішенні фактично вийшов за рамки позовних вимог та змінив спосіб стягнення аліментів, що стягуються рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі № 492/556/13.

Суд має врахувати не тільки зміну матеріального забезпечення платника аліментів, але й інші істотні обставини, які впливають на доцільність та можливість збільшення раніше встановленого розміру аліментів.

Судом мало бути враховано те, що відповідач є дійсним військовослужбовцем та наразі стоїть на захисті країни, до цього ж є особою з інвалідністю другої групи, має численні проблеми зі здоров`ям, які, внаслідок прийняття активної участі у бойових діях тільки погіршуються та зростають у кількості.

Окрім цього, ОСОБА_6 - мати відповідача та її чоловік (вітчим відповідача) ОСОБА_7 також є особами з інвалідністю та в силу цього перебувають на утриманні відповідача

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується відповідним посвідченням.

Наразі ОСОБА_3 проходить низку медичних обстежень для проходження переогляду для продовження строку дії посвідчення особи з Інвалідністю II групи.

На превеликий жаль, пропри те, що ОСОБА_3 як військовослужбовцю гарантоване державною медичне забезпечення, проте переважна більшість обстежень, які наразі проходить ОСОБА_3 є платними та оплачуються ним самостійно.

Зазначені обставини свідчать про скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 та наявні серйозні проблеми зі здоров`ям, які виникли внаслідок його участь в заходах з оборони України від збройної агресії рф.

Вказує, що наданий позивачем розрахунок є невірним, та надає свій детальний розрахунок наявний в матеріалах справи та був доданий до відзиву відповідача, проте не був взятий до уваги судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 необґрунтованою, безпідставною та такою, що не спростовує висновків Київського районного суду м. Одеси, викладених в рішенні від 27.02.2024р., а саме рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Щодо явки сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд апеляційної скарги в даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі № 492/556/13-ц з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 486 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону з 02.04.2013 року і до повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач проживає окремо від відповідача.

Частиною 1статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено належним чином заперечення проти позову та не надано належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, у зв`язку з низьким рівнем доходу, а також утриманням непрацездатного вітчима.

Доказів перебування вітчима на утриманні ОСОБА_3 до відзиву на позовну заяву не надано. Не підтверджено належними та допустимими доказами рівень доходів ОСОБА_7 , а також не доведено факт витрати грошових коштів на лікування його захворювання саме відповідачем.

Так, у пункті 18 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року Верховний Суд України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, «вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження».

В порушення положень статей 10,81 ЦПК України відповідач не надав доказів утримання непрацездатного вітчима, що свідчить про недобросовісність відповідача при здійсненні своїх процесуальних та батьківських прав, а також не спростував твердження позички про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розміру.

Положеннями частини 3статті 181СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, вимога позивачки є зміною способу стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів.

Суд вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, а тому у відповідності до ст. ст.15,16 ЦК України її право підлягає судовому захисту, а позовна вимога задоволенню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

В подальшому, а саме 10.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66439068 щодо стягнення аліментів.

Із розрахунку державного виконавця Київського відділу виконавчої служби в м.Одесі вбачається, що аліментні зобов`язання ОСОБА_3 до грудня 2022 року не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості на суму 87187,55 грн. станом на 01.12.2022р.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Позивачем наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1 ст.196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам з лютого 2019 року по вересень 2023 року склала424 782,01 грн., але з урахуванням ст. 196 СК України розмір пені, який може бути стягнутий з ОСОБА_3 складає 87187,55 грн.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухилявся від виплати аліментних зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, №6-300цс16,6-1551цс16 та змінила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши, що правило про стягнення неустойки/пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно. Строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивач звернулась клініки «Оберіг», де отримала Консультацію дитячого уролога, кандидата медичних наук.

Діагноз: мошоночна гіпоспадія, гідроцеле зліва.

Згідно до консультації дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук, рекомендоване, в тому числі оперативне лікування в плановому порядку (копія додається).

В 2014 році ОСОБА_5 було проведено операцію, що підтверджується Виписним епікризом від 22.11.2014р. та Актом наданих послуг від 20.11.2014р. Вартість операції та лікування склала 36 452,87.

В 2015 році ОСОБА_1 звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук. В результаті консультації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку.

В 2015 році ОСОБА_5 було проведено операцію, що підтверджується Виписним епікризом від 30.11.2015р. та Актом наданих послуг від 28.11.2015р. та від 30.11.2015р. Вартість операції та лікування склала 34355,53.

В 2016 році ОСОБА_1 звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук.

Вартість консультації та аналізів, згідно до Калькуляцій на надання медичних послуг склала 1428,05.

В 2017 році ОСОБА_5 було проведено операцію в клініці «Оберіг», що підтверджується Виписним епікризом від 25.06.2017р. та Актом наданих послуг від 24.06.2017р. Вартість операції та лікування склала 18 362,66 грн.

В 2018 році ОСОБА_1 звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук. Вартість консультації та аналізів склала 830,00.

В 2023 році ОСОБА_1 звернулась на консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук через ускладнення. Дитині рекомендовано оперативне лікування.

В 2023 році ОСОБА_5 було проведено операцію в клініці «Оберіг» за діагнозом: гіпоспадія, СПО, нориця неоуретри, що підтверджується Виписним епікризом від 22.03.2023р. та Актом наданих послуг від 20.03.2023р. до 22.03.2023р. Вартість операції та лікування склала 38 508,00.

Відповідач добровільно участі у додаткових витратах не приймає.

Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу понесених додаткових витрат на лікування дитини.

Відповідно до ч. 10ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо.

Відповідно до ч. 1ст. 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач є працездатним, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, тому має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки.

Відповідно до ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат.

На основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що суд першої інстанції нібито вийшов за межі позовних вимог та змінив спосіб стягнення аліментів. Проте на думку колегії цей аргумент не відповідає нормам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного суду так як зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження і не містить внутрішнього протиріччя та спрямоване на захист інтересів дитини.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вірно визначив Київський районний суд м. Одеси, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 6-143цс-13, відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Таким чином, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог та, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів неповнолітнього ОСОБА_5 вирішив змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі № 492/556/13, стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 жовтня 2023р. до повноліття дитини, як того просив позивач.

Через зміну способу стягнення аліментів за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2024р. фактично відбулось їх збільшення, з огляду на те, що Арцизький районний суд м. Одеси рішенням від 08.08.2013 року визначив стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 486,00 гривень щомісячно, тобто в мінімально можливому розмірі (прожитковий мінімум для дітей до 6 років станом на 08.08.2013р. складав 972,00 гривень).

Розмір аліментів, заявлений позивачкою до стягнення є співмірним щодо доходів, які отримує відповідач та, як правильно визначив Київський районний суд м. Одеси, відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

Так, стороною відповідача взагалі не зазначено, який рівень доходів, пенсії по інвалідності чи інших, має ОСОБА_7 , у зв`язку із чим він перебуває на утриманні ОСОБА_3 і не може забезпечувати себе самостійно. Доказів того, що матір ОСОБА_3 є інвалідом чи потребує стороннього догляду і утримання стороною відповідача не надано взагалі.

Також, суперечливим та не підтвердженими будь-якими доказами є посилання Відповідача на те, що матір не здатна забезпечувати себе та свого чоловіка, з огляду на те, що станом на теперішній час їй 53 роки, а це працездатний вік, згідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому доводи в цій частині є необґрунтованими.

Посилання адвоката Афанасьєва С.О. на те, що судом, під час визначення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не враховано суми погашення заборгованості по аліментах не гуртуються на нормах чинного законодавства. Всі погашення безпосередньо аліментів враховані під час розрахунку самої заборгованості з їх оплати. Це вбачається із розрахунку, наданого Київським ДВС в м. Одеса 05.10.2023р. і з розрахунку пені, долученого до позовної заяви представником позивачки.

На підтвердження розміру заборгованості представником позивачки до суду було додано копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.10.2023р., отриманого в Київському відділі ДВС у м. Одесі.

Цей розрахунок заборгованості зі сплати аліментів не було оскаржено відповідачем, а отже він є дійсним, а посилання представника відповідача на те, що сума невірна є голослівними та не ґрунтуються на доказах, наявних у справі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко