Справа № 307/1868/24
Провадження № 2/307/422/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.,

секретар судового засідання - Солонинко М.В.,

за участю:

представника позивача, адвоката - Мензак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у режимі відеоконференцзв`язку у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мензак Ю.Ю. до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Мензак Юлій Юлійович , звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Посилається на те, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Останній зобов`язався повернути борг 30 червня 2021 року.

Позивач вказує, що попри численні намагання, отримати борг від боржника не вдається. ОСОБА_2 вводить позивача в оману, ухиляючись від виконання зобов`язання. Станом на сьогоднішній день, борг не повернуто навіть частково.

В зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на його користь 50 000 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 112, 00 гривень.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 08 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

13.05.2024 року представник позивача, адвокат Минзак Ю.Ю. подав до суду заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, якою недоліки вказані в ухвалі усунув.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 20 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін і призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 06 червня 2024 року.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 04 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та забезпечив участь в судовому засіданні свого представника.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №942, №292 в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63/цс 13.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти на справді не були одержані ним від позикодавця.

В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, про що відповідач написав розписку, в якій зобов`язався до 30 червня 2021 року повернути ОСОБА_1 гроші в сумі 50 000 тисяч доларів США.

На підтвердження невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки, який було досліджено у судовому засіданні (а.с.61).

Виконання боржником свого обов`язку підтверджує наявність у нього боргового документа (ч. 3 ст. 545 ЦК України).

У разі відмови кредитора повернути борговий документ боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч. 4 ст. 545 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Згідно ст. 11 ЦПК України Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 цього Кодексу докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою ВП ВС від 16.01.2019 року №464/3790/16, визначено особливості застосування положень ст. 625 ЦК України до зобов`язань у іноземній валюті та викладено наступні правові позиції відповідно до яких, встановлено, наступне:

як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству;

суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України;

що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі N 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

За таких обставин, враховуючи факт наявності у позивача оригіналу розписки, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 50 000 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 12 112, 00 грн.

На підставі ст.ст. 202, 203, 207, ч.ч. 1, 2 ст. 509, 510, ст. 625, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 112, 00 (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення - 27 вересня 2024 року.

Головуючий Бряник М.М.