Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7386/23 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/7386/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її користь: 1) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в сумі 5666,00 грн. щомісячно до повноліття дітей, 2) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 2833,00 грн. щомісячно, до її повноліття, починаючи з дня подачі позову до досягнення вісімнадцятирічного віку.

В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 22.12.2006 перебуває із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначила, що спільне життя не склалося, а тому вирішується питання щодо розірвання шлюбу та окремого проживання. Спільне господарство із відповідачем вона давно не веде, а тому питання щодо забезпечення дітей є утрудненим, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги дітям. Вказала, що відповідач є особою працездатного віку, не має хвороб чи інших поважних причин, які могли б вплинути на можливість добровільно забезпечувати спільних дітей, а тому вважала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Обгрунтовуючи розмір аліментів ОСОБА_1 зазначила, що сума аліментів, яку вона просить стягнути, є мінімально необхідною для утримання та виховання трьох дітей, оскільки доньки шкільного віку, існує необхідність у забезпеченні повноцінного розвитку, збалансованому харчуванні, придбанні сезонного одягу. Крім того вказала, що донька ОСОБА_6 має інвалідність з дитинства, потребує постійного догляду, проходження лікування та реабілітації, додаткових занять із вихователем. Виходячи із наведеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, з індексацією відповідно до законодавства, починаючи з 01.08.2023 та до досягнення кожною дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, які стягнуті судом на утримання кожної із доньок, зменшивши їх розмір із 2 000 грн до 1600 грн на утримання кожної дитини щомісячно, з індексацією відповідно до законодавства, починаючи з 01.08.2023 та до досягнення дітьми повноліття. Визначаючи умови сплати аліментів на утримання дітей, відповідач виходить з того, що позивач також є працездатною особою та працює неофіційно навіть попри здійснення догляду за дитиною-інвалідом, тобто також має змогу працювати і утримувати дітей. Вважає, що суд першої інстанції дослідив обставини з порушенням принципу рівності батьків, що призвело до задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в завищеному розмірі. Наголошує, що у висновках суду вказано, що за загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини. Для обґрунтування цього висновку суд застосував показники Державного бюджету: прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2022 року та протягом 2023 року встановлений в розмірі 2833 грн., а з 2024 року - 3196 грн. З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини, Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років - 1281,5 грн., а для дитини віком від 6 до 18 років -1598 грн. Вважає, що суд не дотримався власних висновків, але ж зауважив, що участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок, зважаючи на те, що відповідач є працездатним так як і позивач, відомостей про їх працевлаштування матеріали справи не містить, що свідчить про перекладення обов`язку по утриманню дітей на їх батька, що є порушенням принципу рівності батьків. В цілому розмір аліментів в сумі 6000 грн. на трьох дітей, при відсутності у нього достатнього обсягу доходів для їх щомісячної сплати, не може свідчити про обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення та створить для нього надмірний тягар. Крім того, вказує, що позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у встановленому позивачем розмірі. Водночас, наголошує, що у нього відсутні доходи за 1-3 квартал 2023 року, про що надає відповідну довідку.

Також просить апеляційний суд врахувати, що він має непрацездатну матір ОСОБА_7 , 1939 р.н., яка є пенсіонеркою, інвалідом 2-ої групи, якій він також надає матеріальну допомогу, адже повноцінно утримувати вона себе не в змозі, оскільки несе інші витрати пов`язані з купівлею ліків і медичного обслуговування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що на момент ухвалення рішення у даній справі позивач, відповідач, а також їх неповнолітні діти проживали разом за однією адресою по АДРЕСА_1 . Однак, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач створив нестерпні умови для проживання позивача, внаслідок чого позивач разом з трьома дітьми вимушені були змінити фактичне місце проживання і наразі проживають по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою TOB «Управляюча компанія «ВЖРЕП-5» від 29.03.2024 №92. Вказує, що вона працевлаштована з 01.01.2024 та отримує мінімальну зарплату на місяць. Її витрати складаються із витрат на оплату комунальних послуг, харчування дітей, забезпечення їх одягом, витрати, пов`язані із навчанням в школі (придбання канцтоварів, тощо), лікування, тощо. Загальна сума витрат в місяць становить 15 тис. Дохід позивачки є мінімальним, і вона не має можливості забезпечувати та утримувати трьох дітей самотужки, що і стало підставою для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача. Водночас, відповідач зазначає, що не має постійного заробітку та офіційного місця роботи, однак, підтверджує факт отримання ним неофіційного доходу, який надає йому можливість в достатньому обсязі утримувати дітей. Наголошує, що відповідач є працездатним, працює на постійній основі сантехніком не офіційно, має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 2000,00 грн на кожну дитину щомісяця. Крім того вказує, що матір відповідача проживає окремо, отримує пенсію і відповідач ніколи її не забезпечував.

В суді апеляційної інстанції кожна із сторін підтримала свої доводи та заперечила проти доводів іншої сторони.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.12.2006 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.12.2006 (а.с.18).

Сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15-17).

Із Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/ будинку осіб виданої ОСББ «Франка, 3 Житомир» №1/2 від 12.07.2023 вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з 22.02.2017 по 31.05.2021 працював в ТОВ «Центр опалення» (а.с.36).

Відповідно до копії Довідки ГУ ДПС у Житомирській області від 05.12.2023 №9823/5/06-80-12-02-05 вбачається, що за період із 1 кварталу по 3 квартал 2023 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с. 67).

Згідно із довідкою Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, ОСОБА_1 за період з січня 2023 до червня 2023 отримала державну соціальну допомогу дитини з інвалідністю у розмірі 17 289,60 грн. (а.с.24).

Згідно копії інформації із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загального обов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у січні, лютому, березні в розмірі по 6 700 грн, у період із квітня по грудень 2023 року - дохід відсутній (а.с. 22).

Із копії довідки про фактичне місце проживання осіб без реєстрації ТОВ УК «ВЖРЕП-5» № 92 від 29.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

Із копії форми трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю вбачається, що із 01.01.2024 ОСОБА_1 працює продавцем непродовольчих товарів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в м. Житомирі та отримує мінімальну заробітну плату.

Сторонами не заперечується, що дитина ОСОБА_3 має інвалідність.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 2000 гривень щомісяця на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 01.08.2023 до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 08.07.2017 не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей.

Щодо розміру стягнутих аліментів, колегія суддів зазначає наступне.

Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Колегія суддів зауважує, що стягуючи аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно на кожну дитину, судом першої інстанції враховано обов`язок батька брати участь в утриманні неповнолітніх дітей, з метою забезпечення права дітей на належне утримання, стан здоров`я дітей та платника аліментів.

Апеляційний суд, враховуючи розмір споживчих цін на товари першої необхідності, збільшення вартості життя, зумовлене війною, вважає, що сума аліментів в розмірі 1600 грн, з якою погоджується відповідач та в апеляційній скарзі просить стягнути на утримання однієї дитини в підлітковому віці є недостатніми коштами, оскільки ця сума не надає необхідної можливості забезпечити елементарні життєві потреби дітей. До того ж, суд звертає увагу, що одна із доньок ОСОБА_6 має інвалідність з дитинства, що не заперечується відповідачем, а тому має підвищену в потребу в постійному матеріальному забезпеченні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він має мінливий розмір доходів до рівня нижчого, ніж законодавчо встановлений розмір заробітної плати і утворює надмірний тягар для оплати аліментів в сумі визначеній судом у 2000 грн., оскільки не підтверджується належними доказами згідно приписів ст. 79-81 ЦПК України та з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

ОСОБА_2 є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань до будь-якого виду праці в матеріалах справи не міститься, також в матеріалах справи відсутні докази наявності у нього інших утриманців чи майнових зобов`язань. Надана ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції довідка про відсутність у нього доходу за 1-3 квартал 2023 року, не свідчить про відсутність у нього доходу взагалі. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в центрі зайнятості як непрацевлаштована особа. До того ж, сам ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що має мінливий дохід, проте не зазначає його ні конкретного, ні орієнтовного розміру.

Таким чином відповідачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Колегія суддів не може врахувати доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, оскільки вони не підтверджені належними доказами в розумінні положень ст. 81 ЦПК України. Крім того, мати відповідача отримує пенсію за віком, що також свідчить про її матеріальну забезпеченість. Той факт, що матір відповідача є особою пенсійного віку та має інвалідність, не свідчить про те, що на даний час вона потребує матеріальної допомоги саме від ОСОБА_2 і на нього вказаний обов`язок покладено в установленому законом порядку (наприклад, судовим рішенням).

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок по утриманню трьох дітей не може бути покладено виключно на матір. До того ж, судом встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працює продавцем непродовольчих товарів в магазині «Лілея» та отримує мінімальну заробітну плату, що підтверджується умовами її трудового договору від 01.01.2024, а тому не має можливості одноосібно утримувати трьох дітей на достатньому рівні, встановленому Законом та одночасно задовольняти свої власні мінімальні життєві потреби.

Отже, стягнення аліментів на трьох дітей сторін, у розмірі 2000 грн щомісячно на кожну дитину, як визначено судом першої інстанції, є обгрунтованим. Зазначений розмір не перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину та є значно меншим.

Колегія суддів вважає, що виходячи із закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений судовим рішенням розмір аліментів враховує інтереси дитини, яка має право на фізичне здоров`я, належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначений місцевим судом розмір аліментів відповідає закону та узгоджується з судовою практикою та не суперечить принципу рівності прав дітей відповідача та не становитиме для нього надмірного фінансового тягаря.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді