Справа № 456/291/24
Провадження № 2/456/453/2024
РІШЕННЯ

іменем України

15 квітня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Черевата С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

за участю:

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 04 жовтня 2012 між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Розгірченською сільською радою Стрийського району Львівської області, актовий запис №1. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . У вказаному шлюбі народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначає, що сімейне життя з часом погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки, які призвели до розпаду сім`ї. Подружні відносини між подружжям припинилися з 07.01.2023, оскільки з 05.07.2023 відповідач проживає окремо. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо спільного майна немає.

Позивачка просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 04.10.2012 Розгірченською сільською радою Стрийського району Львівської області, актовий запис №1.

Визначити (залишити) постійне місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нею, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з мотивів вказаних в позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу та задоволенні позову. Просить стягнути аліменти в користь дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов визнає повністю, наполягає на розірванні шлюбу.

Процесуальні дії у справі.

12.01.2024 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою від 16.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог та пояснення відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 04.10.2012 зареєстрували шлюб Розгірченською сільською радою Стрийського району Львівської області, актовий запис №1. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, виданим 04.10.2012 серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.04.2013, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із частинами 2-3 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Так, за приписом частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зважаючи на положення частини 2 ст. 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову.

Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, тривалий час у подружжя виникають непорозуміння, сторони фактично спільно не проживають і припинили шлюбні відносини. Сторони наполягають на розірванні шлюбу.

При вирішенні спору щодо визначення (залишення) постійного місця проживання доньки ОСОБА_7 , суд дотримується принципу забезпечення найкращих інтересів дітей обумовлених необхідністю забезпечити їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Крім цього суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку та позицію відповідача, який визнав позовні вимоги.

Крім цього, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів того, що відповідач несе витрати на утримання інших непрацездатних осіб судом не здобуто, як і доказів того, що відповідач за станом свого здоров`я неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін. ОСОБА_2 не заперечує щодо проживання доньки з матір`ю ОСОБА_1 .Обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому позов підлягає до задоволення.

На підставі статей 104, 105, 110, 112, 160, 161, 180-182, 183, 184, 191 СК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 04.10.2012 Розгірченською сільською радою Стрийського району Львівської області, актовий запис №1.

Визначити (залишити) постійне місце проживання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.04.2024.

Головуючий суддя В. М. Бораковський