26.09.2024
Справа № 642/5977/24
Провадження№ 6/642/192/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржник: ОСОБА_1 , заінтерсована особа: приватний виконавець Пашков Юрій Дмитрович, заінтересована особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні,-

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 до Ленінського районного суду м.Харкова надійшла заява представника ТОВ ««Дебт Форс» - Змієвської Т.П., яка діє на підставі довіреності від 22.08.2024, в якій вона просить суд замінити сторону виконавчого провадження, яке відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №44359 на правонаступника стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» за кредитним договором №630406115HPLS.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 справа надійшла в провадження судді Бородіної О.В.

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду, суддя дійшов до наступного висновку.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначено у ст.183 ЦПК України.

Розділ VI ЦПК України врегульовує процесуальні питання, пов`язані з виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник просить замінити сторону у виконавчому провадженні №66340879, в якому боржником є ОСОБА_1 .

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №66340879 від 02.08.2021, яка долучена до матеріалів заяви, провадження відкрито на підставі виконавчого напису №74229 від 12.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києва-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною.

Однак, заявником не долучено копії вищевказаного виконавчого напису, натомість надано виконавчий напис відносно іншої особи, а саме: виконавчий напис №54037 від 24.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києва-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що долучена заявником копія виконавчого напису не є належним доказом, оскільки стосується іншої особи.

Крім того, статтею 442 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву про заміну сторони виконавчого провадження у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007року №2-рп/2007вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997року №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Отже, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судового процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992року, заява №12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04.12.1955року, заява №23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В даному випадку прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, повернення заяви без розгляду жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Зважаючи на вищевикладене, заявнику необхідно виправити вищевказані недоліки та направити до суду за територіальною юрисдикцією якого відноситься розгляд цієї справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

При цьому повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.183,185,259-260,352-355 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржник: ОСОБА_1 , заінтерсована особа: приватний виконавець Пашков Юрій Дмитрович, заінтересована особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Бородіна