Справа № 194/856/23
Номер провадження № 2/194/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Сафонової А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Тарковської Т.В. ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ним в вище зазначеній квартирі зареєстрований його батько ОСОБА_3 , який з 2015 року в квартирі не мешкає, його фактичне місце проживання йому не відомо. З 2015 року його батько та мати не мешкають разом з ним, до досягнення 18 річного віку його виховували та утримували його дідусь та бабуся по лінії матері. Житлово-комунальні послуги за квартиру сплачували та сплачують дідусь та бабуся, будь якої участі в утриманні квартири, її ремонту відповідач не приймає. Відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє його права на приватизацію вищезазначеного житла, бо квартира не приватизована. Просить відповідача позбавити права користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраціїсмісця проживання, судовий збір стягнути з відповідача на його користь.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що мешкає з бабусею та дідусем, батька в останній раз бачив у 2011 році. В спірній квартирі мешкають квартиранти, які сплачують за житлово-комунальні послуги. Особистих речей відповідача в квартирі не має.

Представник позивача адвокат Тарковська Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених у позові підстав. Зазначила, що в квартирі не має речей відповідача, житлово-комунальні послуги сплачують квартиранти. Позивач має інше постійне місце проживання разом з бабусею та дідусем, та має на меті приватизувати спірну квартиру.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позов до суду не подав, у зв`язку з чим, зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру №454, виданого 29 липня 1970 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_5 дозволено зайняти квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «ТЖКП» від 13 квітня 2023 року квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

Отже, матеріалами справи доведено, що квартира АДРЕСА_1 є не приватизована, тобто перебуває у комунальній власності.

З свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

З характеристики директора КЗ «Тернівський ліцей №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» від 05 травня 2023 року, ОСОБА_7 навчався в ЗОШ №7, виховувався бабусею та дідусем. Батько ОСОБА_3 жодного разу не відвідав школу, не цікавився навчанням сина, не брав у часті у його вихованні.

Відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні, виданого 12 травня 2023 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно акту від 21 лютого 2023 року, складеного начальником ЖРЕД Артюшиною М.І. та сусідами, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований але не мешкає з березня 2015 року по теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» від 21 лютого 2023 року вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_2 , відсутня.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він відповідача взагалі не знає. Квартиру АДРЕСА_1 він винаймає, особистих речей будь кого в квартирі не має. Йому ключі від квартири надала бабуся. В квартирі мається холодильник, пральна машина, диван.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідача вона в останнє бачила коли позивачу було 1 рік. Нічого про відповідача їй не відомо. Зараз у квартирі АДРЕСА_1 мешкають квартранти.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає більше шести місяців без поважних причин за адресою своєї реєстрації та жодного разу не з`явився протягом цього строку за адресою своєї реєстрації, вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, набув право власності або право постійного користування іншим житлом та не має наміру повернутися до свого помешкання, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком.

На підставі зазначеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2024 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін