справа № 631/76/24
провадження № 2/631/286/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2024 року селище Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Семенко А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1192678 від 19 січня 2024 року діє адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 20 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на повному його утриманню. Як вказала представник позивача, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_5 придбала для свого сина та онуків частину житлового будинку, натомість відповідач - ОСОБА_2 долею синів не переймається, з ними не мешкає, участі у їх вихованні не приймає, навіть не спілкується з дітьми. Позивач має добрі відносини з синами, самостійно займається їх вихованням, створив добрі житлово-побутові умови для нормального розвитку та навчання дітей. Представник позивача зазначила, що протягом останніх 9 років, неодноразові звернення ОСОБА_1 до відповідача щодо прийняття нею участі у вихованні дітей ніяких результатів не дали, ОСОБА_2 свої батьківських обов`язків по вихованню дітей не виконує та не бажає виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїм дітям достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного розвитку та захисту їх законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться їх навчанням та життям, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду та лікування дітей.
На думку сторони позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вказані обставини й змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.
Відповідачем, ОСОБА_2 , відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ письмових пояснень у відповідності до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України надано не було. Разом із тим, СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ направлено на адресу суду висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 12 квітня 2024 року № 04-33/1559 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 вересня 2024 року визначено про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав.
Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неявкою сторін у судові засідання.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, судом не вживалось.
Позивач, ОСОБА_1 , та його представник - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити й у вступному слові стисло виклали зміст та підстави позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які відповідають змісту позовної заяви. Представник позивача звернула увагу суду, що ОСОБА_2 фактично самоусунилась від виховання своїх синів та взагалі не виявляє будь-якого інтересу до них, хлопці після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишились проживати разом із батьком, який повністю займається їх вихованням та утриманням.
В подальшому у судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, позивач, ОСОБА_1 , не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та відповідно до приписів статтей 128, 240 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не направляв, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мирошниченко Ксенію Павлівну.
Представник позивача - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна у судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, також не з`явилась, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялась завчасно та у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна направила на адресу суду клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 6409/24-вх. від 28 серпня 2024 року, відповідно до якого просила суд розгляд справи, призначений на 12 вересня 2024 року провести за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, ОСОБА_2 , у судові засідання, що призначались неодноразово, останній раз 10 липня 2024 року, 19 серпня 2024 року та 12 вересня 2024 року, жодного разу не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно та належним чином у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України за адресою реєстрації місця проживання, вказаної у повідомленні Одринського старостинського округу № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 05 лютого 2024 року за вихідним № 16-58/48. Судові повістки про виклик відповідача були повернуті на адресу суду з відміткою УДППЗ «УКРПОШТА» - «адресат відсутній за вказаною адресою».
Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву, відповідно до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, ОСОБА_2 не подала, ніяких клопотань на адресу суду не направляла, ходом розгляду справи не цікавилась.
Начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів підтримала у повному обсязі та вважала, що вони підлягають задоволенню, оскільки будуть відповідати інтересам дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та відповідно до вимог статтей 128, 240 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до приписів частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - ОСОБА_6 звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 6657/24-вх. від 12 вересня 2024 року, відповідно до якої просила розгляд справи з єдиним унікальним № 631/76/24 провести за її відсутності.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність таких клопотань у сторони позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, свідчать їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В даному випадку відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки - «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання».
Окрім цього, частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18, в якій зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, а позивач та його представник, а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності учасників процесу.
Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, думку неповнолітніх дітей, а також показання свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у шлюбу. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленому 16 жовтня 2015 року у справі з єдиним унікальним № 631/654/15-ц (провадження № 2/631/369/15), яке набрало законної сили 31 жовтня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 20 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20, розірвано (а. с. 14).
Під час перебування сторін у шлюбі у останніх народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22 жовтня 2010 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківській області, актовий запис № 19, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 січня 2012 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківській області, актовий запис № 24 (а. с. 12, 13).
Батьками дітей у вказаних свідоцтвах про народження зазначено громадян України: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .
Отже, із наданих позивачем доказів, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 93, виданої 13 березня 2023 року Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (наймач), син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом із батьком, сім`я фактично проживає, але не зареєстровані (а. с. 17).
Відповідно до акту обстеження сумісного місця проживання № 03.19-47/40, складеного 14 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Людмилою Колодяжною у присутності свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні підтвердили, що громадянин ОСОБА_1 , 1988 року народження, разом із своїми синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на протязі останніх чотирьох років фактично проживають, без реєстрації місця проживання, в будинку своєї матері (бабусі) за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний акт містить власноручні підписи свідків, старости та ОСОБА_1 (а. с. 16).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов громадян № 2, що був складений 13 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Людмилою Колодяжною та зареєстрований за № 03.19-47/38, було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 , який мешкає з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є працездатною особою, до осіб з інвалідністю не відноситься, умови проживання добрі. Опалення пічне, дрова в наявності, електроенергія підключена, колодязі у дворі. Дитячі місця для навчання дітей обладнані, діти мають власну кімнату у будинку, підручниками та одягом забезпеченні (а. с. 15).
З довідок № 01-33/42 та № 01-33/41, виданих 15 березня 2023 року директором Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Аллою Кравченко, встановлено, що ОСОБА_4 , 2012 року народження, є учнем 5 класу Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_3 , 2010 року народження, є учнем 6 класу Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області (а. с. 20, 21).
Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , 2010 року народження, складеної 15 березня 2023 року за № 01-33/43 за підписом директора Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_21 та класного керівника ОСОБА_20, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчається у ліцеї з 1 класу. Фізичний розвиток відповідає віковим нормам, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів. Навчається не в повному міру своїх сил, може вчитися краще. Вимоги вчителів на уроці виконує, домашні завдання в основному також виконує, але під час онлайн уроків не виявляє активності. Контроль з боку батьків присутній. ОСОБА_3 життєрадісний та веселий, має власну думку, займається спортом, є активним учасникам спортивних змагань, захоплюється футболом. Спокійний, охайний, скромний, ніколи не образить меншого себе. Наділений почуттям гумору. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, зі старшими ввічливий, чемний. ОСОБА_3 виховується в неповній сім`ї, вихованням хлопця займається батько (а. с. 18).
Згідно характеристики на ОСОБА_4 , 2012 року народження, складеної 15 березня 2023 року за № 01-33/44 за підписом директора Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_21 та класного керівника ОСОБА_22, ОСОБА_9 , навчається у ліцеї з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе, як відповідальний, старанний, дисциплінований учень. На уроках уважний, зосереджений, самостійний та активний. Володіє навчанням на достатньому та високому рівні. Має гарну пам`ять, під час занять постійно проявляє активність, допитливість, креативність. Має гарний рівень інтелектуального розвитку, характеризується достатнім самоконтролем за власною діяльністю, виявляє інтерес до навчання математичних наук. ОСОБА_10 захоплюється футболом, завжди приймає участь в спортивно-масових заходах закладу, району. Хлопчик систематично відвідував ліцей та не допускав пропусків без поважних причин. ОСОБА_10 розсудливий, охайний, добрий, не піддається чужому впливу, врівноважений, активний в суспільному житті. Правила поведінки завжди свідомо виконує, у колективні з усіма підтримує дружні стосунки. До виконання доручень ставиться відповідально, користується авторитетом серед товаришів. ОСОБА_10 живе в неповній сім`ї, батько виховує двох синів самостійно, приділяє їм належну увагу, піклується про здоров`я дітей. ОСОБА_10 має все необхідне шкільне приладдя. Батько завжди відвідує батьківські збори (а. с. 19).
З довідки-характеристики, виданої 13 березня 2023 року Валківською міською радою Богодухівського району Харківської області за № 94, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із двома неповнолітніми дітьми, 2010 та 2012 років народження. Адміністративною комісією жодного разу не розглядався. Зі слів сусідів характеризується з позитивної сторони, користується повагою серед односельчан. Приймає активну участь в житті громади (а. с. 8).
Листом Валківського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 березня 2023 року № 5166 повідомлено, що станом на 17 березня 2023 року на виконанні у відділі не перебуває жодних виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 . Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) раніше у ВДВС не перебувало на виконанні виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 (а. с. 9).
Аналогічні відомості містяться й у Інформації з Єдиного реєстру боржників, сформованої 16 березня 2023 року о 13 годині 13 хвилин (а. с. 10).
З довідки № 1078/01-41, виданої 18 грудня 2023 року Валківським відділом Богодухівської філії Харківського обласного центру зайнятості, встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на обліку у Валківському відділі Богодухівської філії Харківського обласного центру зайнятості як безробітний (а. с. 11).
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно приписів статтей 51 та 52 Конституції України, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтей 6, 8 та 11 - 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»)
Відповідальну роль у захисті таких дітей Держава поклала на суди.
Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
В той же час, положеннями статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5).
Суд вважає за необхідне зазначити, що базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частинах 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині 1 статті 9 наведеної Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При цьому рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших.
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке, в свою чергу, не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 наведеної вище Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1 та 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
Отже, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачки законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статтей 164 - 167 Сімейного кодексу України та бере до уваги, що серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 - 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
У свою чергу, положення частини 4 зазначеної вище статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Положення частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України обумовлюють, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).
Враховуючи наведене, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави.
Вирішуючи питання чи відповідало втручання у права відповідачки «цілям», про які йдеться у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 наведеної Конвенції.
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача «необхідним в демократичному суспільстві», суд бере до уваги справу в цілому та розглядає підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 27 вищевказаної Конвенції гарантує кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Проте, про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й нехтування ними, свідчить сукупність доказів, що міститься в матеріалах справи.
Так, як вже зазначалось згідно акту обстеження матеріально-побутових умов громадян № 2, що був складений 13 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, акту обстеження сумісного місця проживання № 03.19-47/40, складеного 14 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 93, виданої 13 березня 2023 року Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, судом встановлено, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають разом із батьком та знаходиться на повному його утриманні та вихованні, мати дітей - ОСОБА_2 долею синів, їх навчанням та успіхам не цікавиться, що слідує із характеристик, наданих Шарівським ліцеєм Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області.
Допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року в якості свідка у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_11 повідомила, що вона є вчителем німецької мови та класним керівником ОСОБА_3 . За весь період навчання ОСОБА_12 , мати дитини - ОСОБА_2 вона ніколи не бачила, остання жодного разу не приходила до шкоди, не цікавилась життям та навчанням сина. Весь час з педагогами спілкувався та спілкується батько дітей, ОСОБА_1 . ОСОБА_11 зазначила, що їй, як класному керівнику, мати ОСОБА_12 жодного разу не телефонувала, на батьківські збори не приходила та не підключалась до зборів в онлайн режимі.
Свідок ОСОБА_13 , яка була допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, пояснила, що працює у старостаті та на території Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області проживала родина ОСОБА_14 з двома дітьми. Проте на протязі останніх трьох - чотирьох років дружину ОСОБА_1 та матір дітей - ОСОБА_2 , свідок не бачила. Дітей постійно зустрічає разом із батьком, де перебуває їх матір після розлучення сторін, не відомо.
Допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року в якості свідка у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, ОСОБА_7 вказала, що є сусідкою родини ОСОБА_14 . Зі слів свідка, ОСОБА_2 дуже малий проміжок часу прожила з ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_2 поїхала та залишила хлопців з батьком, на запитання ОСОБА_7 чому та не взяла дітей, ОСОБА_15 повідомила, що їй нікуди їх забрати. Зі слів свідка, останні п`яти - шести років мати до дітей не приїжджає, дітей повністю залишила на батька та їх не навідує. На переконання ОСОБА_7 , ОСОБА_1 добре доглядає за хлопцями, діти завжди охайні, доглянуті, виховані.
Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Згідно зі статтею 13 названої Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки.
Крім того, положеннями статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, що ратифікована Україною Законом від 03 серпня 2006 року № 69-V, передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (частина 1 статті 171 Сімейного кодексу України).
Тлумачення частини 2 статті 171 Сімейного кодексу України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України).
Аналогічна норма також міститься у пункті 1 частини 1 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України.
Малолітній ОСОБА_3 в ході розгляду справи в присутності свого законного представника та представника Служби у справах дітей пояснив суду, що мешкає разом із батьком - ОСОБА_1 та братом. Як пояснив хлопчик, свою матір - ОСОБА_2 останній раз бачив близько 3 - 4 років тому. Мати з ним не спілкується та не цікавиться його життям, досягненнями, навіть не телефонує. Зі слів ОСОБА_12 , коли мама вирішила поїхати він них, вона навіть не пропонувала йому поїхати з нею. Ніякої уваги мати не приділяє, нікуди не водить гуляти та не проявляє будь-якої турботи. Хлопчик не заперечує проти позбавлення його матері, ОСОБА_2 , батьківських прав.
В ході розгляду справи в присутності свого законного представника та представника Служби у справах дітей малолітній ОСОБА_4 повідомив суду, що не заперечує проти позбавлення його матері, ОСОБА_2 , батьківських прав. Своє рішення хлопець пояснив тим, що свою матір не бачив на протязі 5 - 6 років. Мати з ним не спілкується, будь-якого інтересу до його життя не проявляє, навіть зі святами та днем народження не вітає. На свято 1 Вересня, коли ОСОБА_10 пішов до першого класу, мами поруч не було, тому хлопець бажає залишитись лише з батьком.
Наведені свідкати та дітьми факти вказують на те, що відповідач, ОСОБА_2 , не займається вихованням та матеріальним забезпеченням своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, повністю самоусунулась та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до них будь-якої батьківської уваги та турботи.
Окрім іншого суд бере до уваги, що за загальним правилом, передбаченим статтею 19 Сімейного кодексу України та статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України, у спорах про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.
Нормами частин 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно Висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 12 квітня 2024 року № 04-33/1559 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично не мешкають разом із травня 2018 року, діти залишились проживати разом із батьком та знаходяться на повному його утриманні. При обстеженні житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що в родині проживають: батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; співмешканка - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стан приміщення задовільний. Будинок електрифікований, газифікований, пічне опалення, є водопостачання та водовідведення. У будинку чисто, придбано, є продукти харчування. У дітей наявна окрема кімната, облаштовані місця для навчання та відпочинку. Діти забезпеченні необхідними речами відповідно до віку. Стосунки між всіма членами родини доброзичливі. Батько разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_17 багато приділяють уваги навчанню та вихованню своїх дітей.
Малолітній ОСОБА_3 учень 7 класу, навчається в Шаровському ліцеї з 1 класу. Забезпечений всім необхідним для навчання. До онлайн уроків приєднується, пропусків без поважних причин не має, має начальні досягнення середнього та достатнього рівнів. Вимоги вчителів на уроці виконує. Контроль з боку батька присутній, він одразу реагує на зауваження учителів. ОСОБА_3 бере участь в позаурочній діяльності класу, життєрадісній та веселий, має власну думку. Активний учасник спортивних змагань, захоплюється футбол. Батько підтримує захоплення сина. Вихованням хлопчика займається батько дитини - ОСОБА_1 , між ними хороші стосунки. Батько цікавиться успіхами хлопця у навчанні, контролює виконання домашніх завдань. Мати ОСОБА_2 навчанням сина не цікавиться, батьківськи збори не відвідувала.
Малолітній ОСОБА_4 є учнем 6 класу, навчається в Шаровському ліцеї з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе, як відповідальний, старанний, дисциплінований учень. Хлопчик систематично відвідує онлайн-заняття, не має пропусків без поважних причин. Активний учасник спортивних змагань, захоплюється футболом. Батько підтримує захоплення сина. ОСОБА_10 розсудливий, охайний, добрий, не піддається чужому впливу, врівноважений, активний в суспільному житті. У колективі з усіма підтримує дружні стосунки. До виконання доручень ставиться відповідально, користується авторитетом серед товаришів. Батько ОСОБА_18 виховує самостійно, приділяє належну увагу вихованню сина, завжди відвідує батьківські збори. Мати ОСОБА_2 навчанням сина не цікавилась, батьківські збори не відвідувала.
3 інформації Комунального некомерційного підприємства «Валківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Валківської міської ради Харківської області відомо, що на прийом до лікаря малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приходили в супроводі батька. З інформації старости Шарівського старостинського округу відомо, що діти проживаю разом з батьком - громадянином ОСОБА_1 . Мати дітей - громадянка ОСОБА_2 в сім`ї не проживає на протязі останніх п`яти років, до дітей не приїжджає та матеріально не забезпечує.
Під час бесіди з малолітнім ОСОБА_3 встановлено, що з матір`ю не проживають приблизно 5 років. Секретів від батька немає, довіряє в усьому. Батько для сина авторитет і приклад в усьому. Матір давно не бачив. Ображається на неї за її вчинок. Хлопець не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав, не хотів би з нею спілкуватись.
Під час бесіди з малолітнім ОСОБА_4 встановлено, що з матір`ю не проживають приблизно п`ять років. Матір давно не бачив, бажання спілкуватися з нею немає. Ображається на матір через те, що вона не телефонує йому навіть на дні народження. З батьком теплі, довірливі стосунки. Хлопчик знає, що батько звернувся з позовом до суду про позбавлення батьківських прав матері відносно нього та старшого брата. Говорить, що ставиться до цього спокійно.
Під час бесіди з громадянкою ОСОБА_19 (бабуся дітей, мати громадянки ОСОБА_2 ), остання повідомила, що за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , її донька не проживає близько 4 років. Вони взагалі не спілкуються, інформація про місцезнаходження ОСОБА_2 відсутня.
05 квітня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини міської ради розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Громадянин ОСОБА_1 повідомив, що перешкод у спілкуванні з дітьми не чинив, але мати ніколи не виявляла бажання приймати участі у житті дітей.
За результатами вивчених матеріалів та наданої інформації, керуючись статями 19, 155, 164 Сімейного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (із змінами), орган опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області вважав за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 42 - 43, 55 - 58).
Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим, оскільки фаховими спеціалістами вивченні умови проживання дітей, які забезпечена усім необхідним, взято до уваги думки хлопців, їх ставлення до батька та матері, а також враховані інтереси дітей. Досліджений висновок повністю відповідає встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам. Підстав для того, щоб не погодитись з ним, суд не вбачає, оскільки вважає його таким, що не суперечить інтересам дітей.
Отже, доводи позовної заяви ОСОБА_1 про відсутність у відповідача бажання приймати участь у вихованні дітей, дбати про їх розвиток, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.
У свою чергу, відповідач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили її прагнення до спілкування та виховання дітей або наявності для цього перешкод.
Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 відмова батьків (усиновлювачів) від дитини є такою, що порушує її права та інтереси, тому ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав і стягнення з батьків (усиновлювачів) аліментів на її утримання. Також Верховний Суд виходив у цій справі з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною. Але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.
У постанові Верховного Суд від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 вказано, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношення до своїх синів, за відсутності будь-яких об`єктивних та доведених перешкод, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться їх успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток хлопців, про їх харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, а відтак, свідомо ухиляється від виховання дітей та нехтує своїми батьківськими обов`язками.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо своїх малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні не встановлено.
При цьому в даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини.
Суд зауважує, що сімейні спори - це категорія спорів, яка потребує уважного та ретельного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та оцінки відповідних доказів на підтвердження чи спростування таких обставин. Особливо вразливими є правовідносини щодо позбавлення батьківських прав, й саме дитина та забезпечення її як найкращих інтересів має бути в центрі уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав.
На переконання суду, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини.
З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, врахувавши найкращі інтереси дітей та їх думку, відсутність у матері бажання спілкуватись з дітьми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її синів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що частинами 1 та 4 статті 169 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. А отже, ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни своєї поведінки по відношенню до синів.
Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, не порушувалось та позивач не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується.
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1 - 5, 7, 10 -13, 45, 76 - 81, 83, 89, 128 - 131, 133, 137, 141, 211, 214, 223, 235, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 - 283, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог частини 6 статті 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Роз`яснити відповідачу положення статті 169 Сімейного кодексу України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43986810, адреса місцезнаходження: Харківська область, Богодухівський район, місто Валки, вулиця Центральна, будинок № 2.

Повний текст рішення складений та підписаний з урахуванням приписів частини 3 статті 124 та частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України - 23 вересня 2024 року.

Суддя: Т. М. Трояновська