КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С. в м. Київ 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «СК «Граве Україна» про відшкодування шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь 53981,17 грн. компенсації за завдану майнову шкоду в результаті ДТП, 1368 грн. витрат на дефектування пошкоджень, а також судовий збір 1073,60 грн.

Позов мотивувала тим, що 26 квітня 2023 року о 17:50 у с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Авіаторів 38 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля Lexus RX 350 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок порушення відповідачем п. 12.1, 13.1 ПДР автомобіль Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року в справі № 369/7502/23 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу станом на час ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна» за полісом № 209403087, до якого ОСОБА_3 звернулась із заявою про настання страхового випадку.

28 квітня 2023 року відповідача було запрошено на огляд експертом автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 до офіційного дилера з продажу та сервісного обслуговування автомобілів марки Mitsubishi за адресою м. Київ вул. Корабельна 4-а СТО «Ніко Автоальянс». 01 травня 2023 року СПД ОСОБА_5 провів огляд автомобіля за вказаною адресою, за результатами якого складено звіт від 11 травня 2023 року № 9744, в якому визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 108931,17 грн. За результатами огляду автомобіля СТО «Ніко Автоальянс», яке забезпечувало демонтаж пошкоджених запасних частин автомобіля, було складено рахунок, в якому зазначена вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 115639,80 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 20 % - 138767,76 грн.

Загальна заподіяна шкода, заподіяна внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, складає 108931,17 грн., з яких 54950 грн. відшкодував страховик відповідача ПрАТ СК «Граве Україна» в межах ліміту відповідальності. Для відновлення автомобіля позивач має сплатити різницю між встановленою у звіті № 9744 вартістю відновлювального ремонту в розмірі 108931,17 грн. та страховою виплатою у розмірі 54950 грн., що дорівнює 53981,17 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року позов частково задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 35825,98 грн., витрати при огляді автомобіля на суму 1368 грн., судовий збір 721,35 грн., в решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, розглянути питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, на які посилається позивач і копії яких долучено до позову.

Наводила зміст ст. 77, 102, 106 ЦПК України, вказувала, що в порушення вимог ч. 1 ст. 106 ЦПК України позивачем надано суду Звіт № 9744 від 11 травня 2023 року про оцінку колісного транспортного засобу на замовлення ПрАТ «СК «Граве Україна», який не є учасником судового процесу в даній справі, експерта не було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не перевірено його кваліфікацію, цей висновок експерта не є належним та допустимим доказом, і аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18.

Наводила зміст абз. 2 ст. 14, абз. 2, 4 ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вказувала, що оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.

Вказувала, що згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 753/21177/16-ц, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджене належним способом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092.

Зазначала, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Вважала, що судом було взято до уваги Звіт № 9744 від 11 травня 2023 року, виконаний з порушенням встановлених вимог.

Вказувала, що згідно Звіту № 9744 від 11 травня 2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 станом на 01 березня 2023 року становить 70336,73 грн. У відповідності до договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209403087 ліміт відповідальності за завдану матеріальну шкоду третім особам становить 130000 грн. і доказів щодо спричинення матеріальної шкоди, що перевищує вказаний ліміт відповідальності, позивачем суду надано не було.

Крім того, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо ремонту транспортного засобу, а саме якими запчастинами/матеріалами відновлено пошкоджене майно, на якій станції проводився відновлювальний ремонт з метою встановлення вартості нормогодини роботи, чи взагалі майно відновлювалося.

Посилалася на зміст ст. 1194 ЦК України, згідно якої підлягає сплата різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертала увагу, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 забезпечена у ПрАТ «СК «Граве Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209403087, і що постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц визначено, що покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив обставини про відновлення транспортного засобу, що можуть засвідчити наявність або відсутність фактичного розміру завдання шкоди позивача, які завдані поза межами відповідальності ПрАТ «СК «Граве Україна», оскільки рішення суду прямо впливає на його права та обов`язки.

Крім того, судом не встановлено факту ремонту транспортного засобу, за результатами надання відповіді представника позивача, які були задані при розгляді справи 20 березня 2024 року щодо ремонту транспортного засобу, яким повідомлено, що транспортний засіб частково відновлений, але в якій частині відновлений та в якому стані знаходиться автомобіль, повідомляти відмовився.

Підсумовувала, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не встановив обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції є суперечливими та не відповідають дійсності, а докази, які судом взято до уваги, не є належними та допустимими.

Повідомляла, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9200 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача. відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 26 квітня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винною в якій визнано відповідача ОСОБА_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано механічні пошкодження транспортного засобу, належного позивачу, і вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у зв`язку з його пошкодженням перевищує розмір страхового відшкодування, який був сплачений страховою компанією, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 108931,17 грн., зменшеною на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість 18155,19 грн., та сумою виплаченого страхового відшкодування 53981,17 грн., що становить 35 825,98 грн., а також витрати при огляді автомобіля на суму 1368 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 12).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року в справі № 369/7502/23 визнано ОСОБА_6 винною в тому, що 26 квітня 2023 року, приблизно о 17:50 вона, керуючи транспортним засобом Lexus RX 350 д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Авіаторів, 38 в с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотрималась безпечної дистанції, допустила зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями ОСОБА_6 порушила п. 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП (а. с. 16).

Згідно полісу № 209403087 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Граве Україна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, 130000 грн. (а. с. 17).

Офіційним дилером з продажу та сервісного обслуговування автомобілів марки Mitsubishi за адресою м. Київ вул. Корабельна 4-а СТО ТОВ «Ніко Автоальянс» складено наряд-замовлення від 02 травня 2023 року за дефектування пошкоджень в розмірі 1368 грн., оплачений ОСОБА_3 (а. с. 19, 23).

11 травня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності СПД « ОСОБА_5 », сертифікат № 213/2022 ФДМ України від 27 травня 2022 року, проведено у СТО ТОВ «Ніко Автоальянс» огляд та оцінку автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі чого складено звіт № 9744 за заявою ПрАТ «СК «Граве Україна», згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 108931,17 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, станом на 01 травня 2023 року складає 70336,73 грн. з ПДВ на запасні частини (а. с. 24 - 27).

30 травня 2023 року ПрАТ «СК «Граве Україна» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 54950 грн.

Листом ТОВ «Ніко Автоальянс» від 12 лютого 2024 року повідомлено, що дійсно їх підприємством був виставлений рахунок на проведення ремонтних робіт автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , станом на день підготовки цієї відповіді рахунок сплачений не був і вказані в рахунку роботи проведені не були.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина відповідача ОСОБА_1 в даній справі підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року в справі № 369/7502/23, і нею не заперечується.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20, від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МСТБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Із матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Граве Україна» на підставі полісу № 209403087, з лімітом за шкоду майну 130000 грн., з яких 54950 грн. було виплачено даною страховою компанією на користь позивача, безпосередньо на рахунок потерпілої особи, чого сторонами не заперечується, за вирахуванням ПДВ на запасні частини, що відповідає вимогам ст. 29, 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 6, 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Сертифікат видається в порядку, встановленому цим Законом, Фондом державного майна України. Сертифікат видається строком на три роки та може бути анульований з підстав, зазначених у статті 20 цього Закону. Оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.

У даній справі виплату страхового відшкодування здійснено ПрАТ «СК «Граве Україна» на підставі звіту № 9744, складеного 11 травня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності СПД « ОСОБА_5 », сертифікат № 213/2022 ФДМ України від 27 травня 2022 року, за заявою ПрАТ «СК «Граве Україна», згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 108931,17 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, станом на 01 травня 2023 року складає 70336,73 грн. з ПДВ на запасні частини (а. с. 24 - 27).

Наданий позивачем звіт складено у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями.

Посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність звіту від 11 травня 2023 року № 9744 вимогам вказаних нормативних актів, відповідач не зазначає будь-яких конкретних норм даних актів, які, на його думку, були порушені при складанні звіту, а посилаючись на відсутність чинного сертифіката, не враховує, що реквізити сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 213/2022 ФДМ України від 27 травня 2022 року, виданого СПД « ОСОБА_5 », зазначені в самому звіті, отже, сертифікат був чинним станом на час складання звіту 11 травня 2023 року, відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині як необґрунтовані і такі, що зводяться до незгоди зі звітом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на невідповідність звіту вимогам, встановленим ст. 102, 106 ЦПК України до висновку експерта, відсутність у звіті застережень про попередження експерта про кримінальну відповідальність за відмову від дачі висновку або завідомо неправдивий висновок, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на помилкове сприйняття відповідачем звіту про визначення вартості матеріального збитку, який є загальним письмовим доказом, як висновку експерта, до якого ст. 102 ЦПК України встановлені відповідні вимоги. Натомість в рішенні суду першої інстанції будь-які висновки про те, що зазначений звіт є саме висновком експерта, відсутні.

Судом першої інстанції також надано належної оцінки запереченням відповідача щодо застосування звіту як доказу при визначенні розміру шкоди, та вказано, що звіт оцінювача про розмір завданих збитків завданих власнику в разі пошкодження КТЗ є належним засобом доказування (правові висновки з приводу цього викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року в справі № 461/2217/19). Зазначений звіт не є висновком експерта, ураховуючи, що він складений не експертом, а суб`єктом оціночної діяльності, клопотання про проведення експертизи відповідачем не заявлялося, не поданий і власний висновок експерта на спростування доказу позивача.

Оскільки відповідачем не спростовано розміру шкоди, встановленої у звіті від 11 травня 2023 року № 9744, апеляційний суд не приймає безпідставних доводів ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Доводи відповідача в цій частині зводяться лише до нічим не підтверджених сумнівів.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18, з огляду на те, що в цій справі суд касаційної інстанції керувався нормами ЦПК України, які діяли до 15 грудня 2017 року, при цьому досліджував висновок експерта (а не звіт про оцінку майна, як в даному випадку) та виснував, що складений на замовлення учасника справи висновок експерта не є належним та допустимим доказом, враховуючи, що можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, і така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто, відсутність фактично понесених збитків у вигляді виконаного відновлювального ремонту не є підставою для відмови у відшкодуванні збитків, оскільки для відновлення свого порушеного права потерпілий мусить їх зробити.

Отже, звіт від 11 травня 2023 року № 9744 вважається достатнім доказом збитків (витрат позивача, які він мусить зробити) для відновлення свого порушеного права внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив обставини про відновлення транспортного засобу, що можуть засвідчити наявність або відсутність фактичного розміру завдання шкоди позивача, які завдані поза межами відповідальності ПрАТ «СК «Граве Україна», судом не встановлено факту ремонту транспортного засобу, за результатами надання відповіді представника позивача, які були задані при розгляді справи 20 березня 2024 року щодо ремонту транспортного засобу, яким повідомлено, що транспортний засіб частково відновлений, але в якій частині відновлений та в якому стані знаходиться автомобіль, повідомляти відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди саме з урахуванням того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу, наслідком чого є зменшення розміру шкоди на суму податку на додану вартість.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, і що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування, апеляційний суд зауважує наступне.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 09 листопада 2022 року в справі № 497/470/2021 (провадження № 61-20047св21).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем розмір страхової виплати, виплаченої його страховою компанією ПрАТ «СК «Граве Україна» на користь позивача, не оспорювався.

В постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, стягнення з відповідача як винної особи різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 108931,17 грн., зменшеною на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість 18155,19 грн, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу, та сумою виплаченого страхового відшкодування 53981,17 грн., що становить 35 825,98 грн., а також витрат при огляді автомобіля на суму 1368 грн., відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.