Справа № 279/4016/24
Провадження № 2/279/1549/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/4016/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, зазнапчивши, що 12 жовтня 2018 року за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 279/3013/18 між ни та відповідачем розірвано шлюб. Проте, фактично сімейні відносини у сторін продовжилися до грудня 2023 року (після розлучення, у 2021 році, сторони народили дитину), поки відповідач не зрадила позивачу та не пішла з дому проживати в орендованому житлі за різними адресами. Від спільного проживання вони мають неповнолітніх детей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не приділяє уваги дітям, не бере участі в їхньому утриманні і вихованні. Не цікавиться їхнім здоров`ям та навчанням. Просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.06.2024 року і до повноліття дітей.

Судовий розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подала відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позову просила відмовити, так як обставини викладені в позовній заяві не відповідають дісності та не підтверджені жодними доказами. 04.06.2008 року вона уклала шлюб з позивачем у справі, ОСОБА_1 . Від спільного проживання вони мають неповнолітніх детей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.10.2018 року по справі №279/3013/18, шлюб між нею та позивачем було розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері, ОСОБА_7 . Вона разом з дітьми проживає в АДРЕСА_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.06.2024 року було усунуто перешкоди у здійсненні права власності житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки позивач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей вона звернулась до суду і судовим наказом виданим Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 05.09.2024 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на її користь, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02.09.2024 року до досягнення дітьми повноліття. Долучений позивачем акт щодо місця проживання не відповівдає дійсності.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч.1 та ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2008 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.10.2028 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері, ОСОБА_7 . Також сторони мають спільну доньку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно інформації з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 та її неповнолітнідіти, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 значаться зареєстрованими по АДРЕСА_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.06.2024 року було усунуто перешкоди у здійсненні права власності житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Судовим наказом виданим Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 05.09.2024 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02.09.2024 року до досягнення дітьми повноліття.

У силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи те, що рішення суду не можу грунтуваись на припущеннях, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме на підтвердження того що неповнолітні діти проживають з ним та перебувають на його утримання, ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей, враховуючи те, що судом визначено місце проживання неповнолітнього сина сторін з матір`ю (відповідачем) у справі, те що судовим рішенням позивача виселено з житлового будинку де проживають неповнолітні діти з відповідачем, судовим наказом вирішено саме з позивача стягувати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей, також суд вважає заявлений позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4,7,8,11,12,13,141,247,258,259,263,265 ЦПК Українист.ст.75, 80, 180, 181,182,184 Сімейного Кодексу України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом