Справа № 177/1487/24
Провадження № 2-о/177/86/24
У Х В А Л А

Іменем України

20.09.2024

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Коваль Н. В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив суд встановити факт батьківства, а саме, що зниклий безвісті ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та внести відповідні зміни в актовий запис про народження ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02 липня 2024 року заява залишена без руху та заявнику надано строк на усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Оскільки недоліки зазначені в ухвалі суду від 02 липня 2024 року заявником були усунуті частково, ухвалою судді від 05 серпня 2024 року заяву повторно залишено без руху та повторно надано заявнику строк для усунення недоліків, які він усунув у встановлений строк.

Розглянувши матеріали заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Таким чином, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Як визначено п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Суд враховує, що заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 СК.

Так, правила ст. ст. 125, 130 СК України передбачають встановлення факту батьківства за рішенням суду, а ст. 128 СК України - визнання батьківства за рішенням суду.

З наведеного слідує, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства в порядку окремого провадження є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживав із матір`ю заявника однією сім`єю без реєстрації шлюбу і за час спільного проживання у них народився син ОСОБА_1 - заявник по справі. Однак , з повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.04.2024, видно, що солдат ОСОБА_3 зник безвісті 19.04.2024 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новобахмутівка Покровського райну Донецької області.

Отже, наразі ОСОБА_3 являється особою зниклою безвісти, а не померлою, що виключає звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження. Таким чином, з поданої до суду заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Беручи до уваги викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за заявою.

Керуючись ст. 259, 315, 353, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з матеріалами надіслати заявнику не пізніше наступного дня після її постановлення. Копію заяви залишити в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: