КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 355/1182/22

номер провадження 22-ц/824/11483/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року /суддя Троценко Т.А./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила і вказала, що вони з відповідачкою за договорами дарування є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , кожній з них належить по 1/2 частці будинку, господарських будівель і споруд. Просила здійснити поділ і виділити їй за варіантом проведеної експертизи №1 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в натурі та закріпити у власність: приміщення №1-5 кухня (площею 11,50 кв.м), приміщення 1-6 котельня (площею 6,40 кв.м.), приміщення 1-7 житлова (площею 17,40 кв.м.), 1/2 частину сараю «В», навіс «Г», вбиральня «Д», хвіртка № 2, 1/2 частину огорожі за №3, а в цілому - як окремий житловий будинок, а також виділити 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0956 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пропорційно розподілу житлового будинку за адресою: в АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 48/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , в натурі та закріпити у власність: приміщення № 1-5 кухня (площею 11,50 кв.м), приміщення 1-6 котельня (площею 6,40 кв.м.), приміщення 1-7 житлова (площею 17,40 кв.м.), 1/2частину сараю «В», навіс «Г», вбиральня «Д», хвіртка № 2, 1/2 частину огорожі за №3, а в цілому - як окремий житловий будинок, який відповідає варіанту № 1 співвласнику 1 судової будівельно - технічної експертизи від 04.07.2023 року.

Виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0956 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд пропорційно розподілу житлового будинку за адресою: в АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 співвласнику 1 (схема №2 додатку №1) судової будівельно - технічної експертизи від 04.07.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1451 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 11 059 грн. /а.с. 130-131/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у позовних вимогах.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що варіант поділу зазначеного вище будинку залишив її без життєзабезпечення, а саме, на площі позивача залишилася газова плита, газова колонка, котел, лічильники. Для того щоб взимку вона могла отопити свою частину, потрібно розробляти новий проект газовідведення та встановлювати газовий котел, газову плиту, газову колонку, на що потрібні значні кошти. Водночас, вона хворіє, є пенсіонеркою кошти витрачаються на лікування. Окрім того згідно варіанту поділу, експертом також зроблено висновок, що для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, житловий будинок потребує проведення ремонтно-будівельних робіт. В рішенні суду не вказано за чиї кошти потрібно проводити ремонтно-будівельні роботи. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласника, тобто має ( становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Водночас, у судовому рішенні, яким позивачу виділено частину спірного будинку, не зазначено, яка саме частка цього будинку виділяється відповідачу.

Апелянт в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування спільною частковою власністю.

Так, ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування частки будинку від 16.11.2013 року і договору дарування частки земельної ділянки від 16.11.2013 року, посвідчених державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори, реєстри №№ 2-1902 та 2-1906 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Кадастровий номер земельної ділянки :01:125:0157.

Вказані обставини підтверджуються копіями вказаних вище договорів та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери 12915592 і 12917125, копією технічного паспорту на житловий будинок.

Інша 1/ 2 частина житлового будинку на праві власності належить ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України яка передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно правил ч. ч. 1-3 ст. 358 цього ж Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Стаття 361 ЦК України передбачає, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У зв`язку з неможливістю домовитися в добровільному порядку щодо спільного користування спільною частковою власністю, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

У підтвердження технічної можливості поділу житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_1 надала висновок експерта № 2-23 від 04.07.2023 року про те, що враховуючи об`ємно - планувальні рішення поділити в натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві рівні ідеальні частини 1/2 і 1/2 технічно неможливо, отже, пропонується два технічно можливих варіанта поділу в натурі житлових приміщень і споруд без втручання в капітальні конструкції будинку з незначним відхиленням від розміру ідеальних часток та площ окремих квартир будинку.

Згідно з варіантом № 1 фактична частка співвласника № 1 складає 48/100 та менша від ідеальної 1/ 2 частки на 2%, що в грошовому еквіваленті складає 7770 грн., фактична частка другого співвласника складає 52/100 та більша ідеальної частки 1/ 2 на 2%, що в грошовому еквіваленті складає + 7770 грн.

Поділ земельної ділянки по 1/ 2 частці кожному співвласнику технічно можливий.

Позивачка вказала, що вона згодна на поділ будинку по 1 варіанту співвласнику № 1 і не заперечує отримати частку, яка є менше ідеальної 1/ 2.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, за висновок експерта № 2-23 від 04.07.2023 року про те, що враховуючи об`ємно - планувальні рішення поділити в натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві рівні ідеальні частини 1/2 і 1/2 технічно неможливо. /а.с. 98/

Обираючи варіант поділу, на який погодилась позивач, з меншою часткою, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, зокрема те, що такий варіант поділу залишає другу половину, присуджену відповідачці без газової плити, газової колонки, котла, лічильників. При цьому, суд першої інстанції не з`ясовував та не покладав на жодну зі сторін зобов`язання щодо усунення нерівності часток, враховуючи зазначені обставини. Зокрема, розроблення нового проекту газовідведення та встановлення газового котлу, плит, газової колонки.

Окрім того згідно варіанту поділу, експертом також зроблено висновок, що для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, житловий будинок потребує проведення ремонтно-будівельних робіт. Зазначене також залишилось поза увагою суду першої інстанції, зокрема, за чий рахунок потрібно проводити ремонтно-будівельні роботи.

Водночас, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласника, тобто має ( становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18 (провадження № 61-38св20).

Отже, суд першої інстанції, обмежившись лише визначенням часток, не повно з`ясував обставини справи, враховуючи, що поділ будинку технічно неможливий, не поклав на жодну зі сторін роботи, що було б необхідно зробити для такого поділу, враховуючи рівність прав співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 2176, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року - задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного часткового майна в натурі.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції покласти на позивача.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_2 / РНОКПП НОМЕР_3 / 2176, 50 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: