Постанова

Іменем України

26 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 522/15673/22

провадження № 61-842св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний університет «Одеська морська академія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 рокуу складі судді Яреми Х. С. та постанову Одеського апеляційного суду

від 07 грудня 2023 року (з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду

від 19 грудня 2023 року про виправлення описки) у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного університету «Одеська морська академія» (далі - НУ «Одеська морська академія») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовувала тим, що з 2002 року вона займала посаду в університеті науково-педагогічного працівника (викладача кафедри англійської мови № 2). Проте з 31 серпня 2022 року її звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору (навчального року) на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Вважає, що протягом усього періоду роботи з нею ніколи не укладався письмовий трудовий строковий договір, хоча мав укладатись. Тому ні умови договору, ні його строк з нею ніхто не погоджував. Сам строковий трудовий договір може мати форму лише «контракту», в якому мають бути погоджені умови та строк його дії. Припинено може бути тільки строковий трудовий договір. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір в такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Востаннє перед звільненням вона прийнята на посаду згідно з її заявою від 26 серпня 2020 року та наказом ректора від 28 серпня 2020 року. З наказом вона не ознайомлена. Будь-які написи, зроблені працівниками університету на заяві (рапорті) позивача про прийняття її на роботу, не можуть вважатися такими, що встановлюють умови щодо строку трудового договору. Вона не давала згоди на укладання усного строкового трудового договору. Проте в іншій, ніж письмова форма, трудовий контракт не може укладатись.

Тому вважає, що з 2002 вона працює за безстроковим трудовим договором. Також зазначила, що обов`язковість укладення контракту з науково-педагогічними працівниками передбачена законодавством. Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» викладачі належать до науково-педагогічних працівників. Також Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачено укладення контракту з науково-педагогічними працівниками. Вказувала, що копія наказу і трудова книжка не вручались їй, про звільнення повідомлена засобами телефонного зв`язку. Лише після звернення за правовою допомогою до адвоката вона у відповідь на запит отримала 26 жовтня 2022 року від університету копію наказу про звільнення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела порушення роботодавцем її трудових прав. Між сторонами було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчився, а тому звільнення позивача відбулося правомірно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Крім того, у касаційній скарзі представник заявника просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 591/5815/18, від 12 вересня 2018 року у справі

№ 753/16193/16-ц, від 30 березня 2020 року у справі № 554/7844/18, постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі

№ 822/524/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2024 року Національний університет «Одеська морська академія» подав до Верховного Суду відзив, у якому зазначив, що судові рішення є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Фактичні обставини справи

Суд установив, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 з 2002 року перебувала в трудових відносинах з НУ «Одеська морська академія» на посаді викладача англійської мови, а саме:

01 вересня 2002 року прийнята на посаду (на навчальний рік), 26 серпня 2003 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

01 вересня 2003 року прийнята на посаду (за конкурсом), 30 червня 2004 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

01 вересня 2004 прийнята на посаду (за конкурсом), 26 серпня 2007 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

03 вересня 2007 року прийнята на посаду (за конкурсом), 25 серпня 2010 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

01 вересня 2010 року прийнята на посаду (за строковим трудовим договором), 22 серпня 2013 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

02 вересня 2013 року прийнята на посаду (за строковим трудовим договором), 25 серпня 2016 року - звільнена (пункт 2 статті 36 КЗпП України);

01 вересня 2016 року прийнята на посаду (за строковим трудовим договором), 30 серпня 2019 року - звільнена (пункт 2 статті КЗпП України);

02 вересня 2019 року прийнята на посаду (за строковим трудовим договором) та на підставі наказу від 17 липня 2020 року № 152/ВК 31 серпня 2020 року звільнена на підставі пункт 2 статті 36 КЗпП України.

Встановлено, що 26 серпня 2020 року на засіданні вченої ради факультету «Морських перевезень та технологій» НУ «Одеська морська академія» таємним голосуванням на посаду викладача кафедри англійської мови № 2 обрано ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу від 26 серпня 2020 року № 1.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала на ім`я ректора НУ «Одеська морська академія» письмовий рапорт, у якому просила у зв`язку з обранням за конкурсом на посаду викладача англійської мови прийняти її на роботу (1 ставка) на кафедру англійської мови № 2 з 01 вересня 2020 року. На рапорті від 26 серпня 2020 року вчинено написи - «ВК до наказу до 31 серпня 2022 року», «терміном на 2 роки», «оклад викладача по 16 т. р. 6510,15 грн за рах. спец. фонду».

Наказом ректора НУ «Одеська морська академія» від 28 серпня 2020 року № 186/вк ОСОБА_1 призначено з 01 вересня 2020 року на посаду викладача кафедри англійської мови № 2 з окладом по 16 тар. Р. 6 890,88 грн на місяць за рахунок спеціального фонду у зв`язку з обранням за конкурсом до 31 серпня 2022 року. Підстава наказу - заява ОСОБА_1 , витяг з протоколу від 26 серпня 2020 року, подання першого проректора.

Наказом ректора НУ «Одеська морська академія» від 04 серпня 2022 року № 121/вк ОСОБА_1 звільнено 31 серпня 2022 року з посади викладача кафедри англійської мови № 2, у зв`язку із закінченням строку трудового договору (навчального року) на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до ректора університету з проханням скасувати наказ від 04 серпня 2022 року № 121/вк та поновити її на посаді.

Трудові правовідносини за період з 01 вересня 2002 року до 31 серпня 2022 року оформлені на підставі заяв ОСОБА_1 про прийняття на посаду викладача на навчальний рік, рішень вченої ради та відповідних наказів ректора про призначення (звільнення).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У частині першій статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін (частина третя статті 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц, (провадження № 61-15241св18), викладено такий висновок: «Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 703/2695/19 (провадження № 61-14979св20) зазначено, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд встановив, що ОСОБА_1 обіймала посаду викладача кафедри англійської мови НУ «Одеська морська академія» за строковим трудовим договором з 01 вересня 2020 року до 31 серпня 2022 року.

Волевиявлення ОСОБА_1 на укладення строкового трудового договору підтверджується рапортом від 26 серпня 2020 року, наказом від 28 серпня 2020 року № 186/вк, записами в трудовій книжці.

Написавши рапорт про прийняття її на посаду терміном на 2 роки, ОСОБА_1 виявила свою волю на укладення нового строкового трудового договору і на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, відповідач як одна із сторін трудового договору заявив вимогу про припинення трудового договору, видавши наказ про звільнення позивача із 31 серпня 2022 року, тобто в останній день дії договору.

Таким чином, суди, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між учасниками справи було укладено строковий трудовий договір (контракт), тому позивача правомірно звільнено у зв`язку із закінченням строку цього трудового договору відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення її на роботі, а також вимоги позову про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу як похідної.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що вона не підписувала жодних трудових договорів з відповідачем, тому вважала, що трудові відносини з нею не припинено, оскільки, як установив суд, сторони укладали новий строковий трудовий договір, що підтверджується рапортом ОСОБА_1 від 26 серпня 2020 року, наказом відповідача від 28 серпня 2020 року № 186/вк, записами в трудовій книжці.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа, на його думку, містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Разом із цим судова практика з указаного заявником питання стала і сформована, а відмінність залежить лише від доказування, на що Верховний Суд звернув увагу заявника, відхиляючи відповідні доводи касаційної скарги.

Наведені заявником аргументи в розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

З урахуванням наведеного колегія суддів не встановила достатніх та обґрунтованих підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а отже, у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року (з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року про виправлення описки)залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська