2/303/1924/23
ряд. стат. звіту №29
19 вересня 2024 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.
за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Овчиннікова Ірина Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу,
ВСТАНОВИВ :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Овчиннікова І.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Позов мотивований тим, що що з 1999 року по вересень 2021 року проживала разом з відповідачем однією сім`єю та займалася веденням спільного господарства, хоча шлюб офіційно не реєстрували. До 2010 року вони проживали по АДРЕСА_1 , а в 2010 році позивач придбала будинок в АДРЕСА_2 і з того часу сім`я проживала за цією адресою. У вересні 2021 року позивач отримала ухвалу від 30.09.2021 року по справі 303/7314/21 з додатками з якої дізналася, що вона продала будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 рішенням суду від 06.06.2022 року у справі №303/8716/21 встановлено факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано недійсним Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 ; відновлено становище, яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу будинку шляхом повернення права власності на будинок. Рішення суду набрало законної сили. Станом на даний час житловий будинок перебуває у власності позивача, однак як було встановлено в нотаріуса земельна ділянка також була відчужена позивачем 13.07.2012 року. Таким чином, 13.07.2012 року у позивача було відчужено не тільки житловий будинок, а і земельну ділянку під даним будинком. ОСОБА_1 зазначає, що ніякого договору купівлі-продажу земельної ділянки не укладала, коштів за земельну ділянку не отримувала.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2022 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку розміщеного по АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Овчинніковою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 414 від 13.07.2012 року. Відновлено становище, яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу будинку шляхом повернення ОСОБА_1 права власності на будинок. Рішення набрало законної сили.
Зазначеним рішенням також встановлено, що: відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час, а саме з 1990 року по 2010 року проживали разом та вели спільне господарство в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .
Також було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 20.08.2020 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому майна та майнових прав та призначив спадкоємцями ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які являються онуками позивача, що також свідчить про реальність сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належав домоволодіння по АДРЕСА_2 та земельна ділянка (кадастровий номер земельної ділянки 211400000:01:023:0368) в місті Мукачеві, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 13 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі №414 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11570449 від 13.07.2012 року та витягом № 34873005 від 18.07.2012 року.
Крім того, встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_1 , 1962 р.н., її донька ОСОБА_7 , 1980 р.н. та її двоє повнолітніх онуків: ОСОБА_5 , 1998 р.н. та ОСОБА_6 , 2004 р.н. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 280748205 від 22.10.2021 року, у власності ОСОБА_1 не перебувають будь-які житлові будівлі. За таких обставин, в судовому засіданні достеменно встановлено, що після укладення спірного договору позивач продовжила проживати в будинку АДРЕСА_2 , який фактично є її єдиним житлом, ключі від будинку не передавала, оплату комунальних послуг позивач здійснює особисто, що підтверджується наданими квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с.16-19).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки визначені у статті 229 ЦК України: якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
За змістом статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Отже, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан її здоров`я; наявність у позивача іншого житла, крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу.
Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими вищеперерахованими обставинами.
Встановлені обставини справи підтверджують вчинення правочину під впливом обману, оскільки відповідач, який фактично проживав як подружжя з позивачем, навмисного ввів останню в оману, та скориставшись її довірою уклав з нею договір купівлі-продажу будинку, замість договору дарування частини будинку. Подання ним нотаріусу заяви про те, що на момент придбання та підписання договору купівлі-продажу, він в шлюбі не перебуває оскільки не одружений, та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу свідчить про умисел у діях відповідача спрямований на набуття у власність будинку із застосуванням обману щодо позивача.
З метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі № 154/883/19).
Отже, із позовом щодо визнання недійсними правочинів, задля ефективного захисту одночасно необхідно заявляти позовну вимогу щодо речового права, зареєстрованого на підставі такого Договору.
За таких обставин правомірною є похідна від основної вимога про відновлення становища, яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу земельної ділянки шляхом повернення права власності на будинок.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підставним, в зв`язку з чим його слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230, 261, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки розміщеної по АДРЕСА_2 посвідченого приватним нотаріусом Овчинніковою Іриною Василівною, зареєстрованого в реєстру за №416 від 13.07.2012 року.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Овчиннікова Ірина Василівна, місцезнаходження м.Мукачево, вул.Валенберга, буд.5, прим. 4.

Головуючий Юрій Мирошниченко