Дата документу 24.09.2024Справа № 554/6780/22
Провадження № 2/554/796/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І..,

за участю секретаря судового засідання Яценко Ж.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 у липні 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 30000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 05.11.2021 та 16.11.2021 року він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Октябрського районнго суду м.Полтави від 04.04.2022 року скаргу ОСОБА_3 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявими ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень від 05.11.2021 та 16.11.2021 року.

Станом час звернення до суду жодної інформації про те чи були внесені відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2022 року ОСОБА_3 не має.

Вказав, що своїми діями відповідач позбавляє можливості довести ті обставини, які не були відомі ні йому ні суду на час досудового розгляду при ухваленні вироку суду та які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність, незаконність та несправедливість вироку.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.

Ухвалою суду від 26.07.2022 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що вказані позивачем обставини є виключно його припущеннями. ОСОБА_3 звернувся із заявами від 05.11.2021 та від 16.11.2021 року. Ухвалою суду від 04.04.2022 року по справі №554/2068/22 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м.Полтаві задоволено та зобов`язано останніх внести до ЄРДР відомості, викладені в його заявах від 05.11.201 та 16.11.2021 року про кримінальне правопорушення і розпочати досудове розслідування. Лише вказані обставини, на думку ОСОБА_3 нібито спричинили йому значну моральну шкоду. Так, ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР у м.Полтаві з заявами про вчинення кримінальних правопорушень, вказані заяви ОСОБА_3 слідчими ТУ ДБР у м.Полтаві розглянуті, за результатом чого, ОСОБА_3 повідомлено про відсутність підстав для внесння відповідних відомостей до ЄРДР. В межах КПК України ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави , який ухвалою від 04.04.2022 року по справі №554/2068/22 задовольнив скаргу ОСОБА_3 та зобов`язав уповноважену особу ТУ ДБР у м.Полатві внести до ЄРДР відомості за заявами ОСОБА_3 від 05.11.2021 та 16.11.2021 року. На виконання вказаної ухвали, відповідні відомості за заявами ОСОБА_3 від 05.11.2021 та від 16.11.2021 року до ЄРДР внести за №0000140 за №0000141 за ч.1 ст.366 КК України та в подальшому приєднані до загального кримінального провадження №000055. Ухвала слідчого судді від 04.04.2022 року свідчить про реалізацію ОСОБА_3 передбаченого ст. 303 КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, що підтверджує факт поновлення ймовірно порушених законом інтересів позивача, адже відомості з його заявами були внесені до ЄРДР. Крім того, ОСОБА_3 стверджує, що йому заподіяна маральні страждання, проте матеріали справи не містять в якості доказів, будь-яких висновків незалежних психологів-спеціалісті, експертів тощо, щодо того, що ОСОБА_3 відчував постійні тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, відсутні обґрунтування з доказами щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями ТУ ДБР у м.Полтаві та наслідками у вигляді моральних страждань, які нібито відчував ОСОБА_3 .

Позивачем по справі подано до суду відповідь на відзив в якому вказав, що повністю не погоджується з доводами відповідача. Вказав, що з відзиву йому стало відомо, що відомості до ЄРДР все ж внесено за №0000140 за №0000141 за ч.1 ст.366 КК України та в подальшому приєднані до загального кримінального провадження №000055. Однак, вказав, що його про це не було повідомлено, немає жодних відомостей про вчинені слідчі дії в даному кримінальному провадженні, що на його думку підтверджує бездіяльність слідчих ТУ ДБР у м.Полтаві. Вказав, що на його думку факт звернення до слідчого судді зі скаргою і в подальшому задоволення скарги є прямим доказом бездіяльності слідчого. Зазначає, що його моральні страждання зумовлені тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю звернення до органів досудового розслідування, прокуратури та суду і як наслідок неможливістю довести законність вимог. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем по справі ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві подано заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав, що відповідь на відзив ОСОБА_3 жодним чином не спростовує правову позицію ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, доводи та аргументи позивача у відповіді дублюють позовну заяву.

Представник позивача - адвокат Данько І.І. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні..

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно матеріалів позову встановлено, що 05.11.2021 та 16.11.2021 року ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявами про вчинення кримінальних правопорушень. Вказана заява була уповноваженими особами проігнорована, відомості до ЄРДР не внесені.

Ухвалою Октябрського районнго суду м.Полтави від 04.04.2024 року скаргу ОСОБА_3 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 05.11.2021 та від 16.11.2021 року.

Судом встановлено, що на виконання вказаної ухвали відповідні відомості внесено до ЄРДР за №0000140 за №0000141 за ч.1 ст.366 КК України та в подальшому приєднані до загального кримінального провадження №000055.

Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, невнесення відомостей до ЄРДР в порушення вимог ст.214 КПК України, наявністю ухвали слідчого судді за скаргою ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №638/14536/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування, що виразилася у довготривалому невнесенні відомостей до ЄРДР, винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР, не розслідування кримінальної справи за його зверненням.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчим, прокурором, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог посилається на ухвалу слідчого судді, проте відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності органу досудового розслідування не приймалось компетентними органами, а відмова у внесенні відомостей до ЄРДР не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки орган досудового розслідування діяв в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність працівників органу досудового розслідування не є неправомірними в розумінні закону.

З цих же підстав є необґрунтованими посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР, оскільки ОСОБА_3 реалізував своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого та судом було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР за його зверненням.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 10000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідачів. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_3 до відповідачів про стягнення моральної шкоди належить відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 , відбуває покарання у Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань (№9)" за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Довженка, будинок 8, А, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач Територіальне управління Державного бюро розслідувань, м.Полтава, вул.Гоголя, 25, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, .

Суддя: О.І.Шевська