П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 752/11412/23

Провадження: № 22-ц/824/14547/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Мережко М. В., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Данілової Т. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою,

у с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що між ПАТ «АКБСР «Укрсоцбанк» та нею був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №410/160/08-Пі від 11.09.2008. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений трьохсторонній договір поруки №410/160/08-П від 11.09.2008 року між ПАТ «АКБСР «Укрсоцбанк», нею та ОСОБА_2 . Відмічає, що вона припинила виконання зобов`язань ще у 2009 році, у зв`язку з чим 23.06.2009 року був укладений договір №1 про внесення змін до договору кредиту № 410/169/08-Пі від 11.09.2008 року, де строком повернення боргу є 10.08.2016 року. Даним договором №1 від 23.06.2009 року відповідач змінив кредитне зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його фінансової відповідальності. Так, за п. 1.1.1.2 кредитного договору від 11.09.2008 року щомісячний платіж складав 1 173 доларів США з січня 2009 року по серпень 2016 року, де загальна сума кредиту складала 108 000 доларів США. Умовами п. 1.1.11.2 договору №1 від 23.06.2009 року було встановлено щомісячний платіж 1 358 доларів США за період з червня 2010 року по серпень 2016 року, що призвело до збільшення розміру щомісячних відсотків, оскільки вони вже нараховувалися не на суму 1 173 доларів США, а на 1 358 доларів США. За таких підстав, просить визнати поруку припиненою.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Шипілов О. В. в інтересах ОСОБА_1 05 липня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та порушення норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення без врахування вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, не застосував їх дію. Окрім того, суд взагалі не вивчив на які правові підстави посилається позивачка, а саме на дію ч. 4 ст. 559 ЦК України, та помилково вказав, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором поруки є припиненою, оскільки строк виконання за кредитним договором наступив ще у 2009 році, і протягом шестимісячного строку, тобто до 2010 року відповідач так і не звернувся до позивачки з вимогою про виплату боргу за кредитним договором. Вказує, що суд помилково вважав, що судовим рішенням у справі №361/6714/16 встановлені всі обставини, при цьому, не встановив з якими підставами ОСОБА_2 обґрунтовував свій зустрічний позов та не встановив з яких правових підстав заявила позов ОСОБА_1 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 30 липня 2024року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Стовбун О. Й. в інтересах АТ «Сенс Банк» доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважав необгрунтованими, зазначив, що банк у повній мірі виконав свої зобов`язання за договором, поряд з цим у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідач у 2016 році звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вважає, що обставини щодо припинення поруки ОСОБА_2 вже були предметом розгляду у іншій судовій справі, а тому звернення із даною позовною заявою до суду є зловживання процесуальними правами.

Адвокат Шипілов О.М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Представник АТ «Сенс Банк» - Стовбун О. Й. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду без змін.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомленийналежним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-банк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 410/160/08-Пі, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1 договору кредиту надання кредиту здійснювалося окремими частинами зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 108 000 доларів США.

Відповідно до п. 1.1.1.2 погашення кредиту до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня 2009 року по серпень 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 вересня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель і боржник зобов`язувалися солідарно відповідати за виконання боржником кредитного договору.

23 червня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 1 про внесення змін до договору кредиту № 410)160)08-Пі від 11.09.2008 р., яким досягнуто згоди щодо зміни графіку погашення основного боргу, який станом на 10 червня 2009 року складає 102 134 доларів США 66 центів, повернення кредиту має здійснюватися згідно з графіком погашення тіла кредиту на 10-те число кожного місяця з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10 серпня 2016 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2022 року частково задоволено позов АТ «Альфа - банк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 410)160)08-Пі у розмірі 169 705 доларів США 14 центів, що складається із суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 97 565,11 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 53 605,25 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6 781,61 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 11 753,17 доларів США. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою відмовлено. (а.с. 53)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель ОСОБА_2 вже звертався до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, та рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року в задоволенні такого зустрічного позову поручителя ОСОБА_2 було відмовлено, що в свою чергу унеможливлює задоволення позову, оскільки такий позов стосується тих самих правовідносин, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

На підставі викладеного, та як вірно встановлено судом першої інстанції банк у повній мірі виконав зобов`язання за договором, а саме відкрив позиковий рахунок та злійснив видачу кредитних коштів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Підстави припинення поруки наведені у статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Аналогічні правові висновки щодо застосування частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19), у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 757/4111/13-ц (провадження 61-37688сво18).

Як зазначено вище, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року у справі №361/6714/16 було частково задоволено позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення за кредитним договором від 11.09.2008 року та повністю відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_2 , що за висновками суду першої інстанції унеможливлює задоволення позову, оскільки такий позов стосується тих самих правовідносин, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Проте, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, та не взяв до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 у справі №361/6714/16 були відмінними від позовних вимог даної справи, оскільки ОСОБА_2 в судовій справі №361/6714/16 посилався на дію ч. 4 ст. 559 ЦК України, та вважав, що порука за договором є припиненою, оскільки за його думкою, строк виконання за кредитним договором наступив ще у 2009 році, і протягом шестимісячного строку, тобто до 2010 року відповідач не звертався з вимогами про виплату боргу за кредитним договором.

Поряд з цим, у даному провадженні, позивачка посилається на припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, а саме у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання поруки припиненою, ОСОБА_1 зазначає, що договором №1 від 23.06.2009 року відповідач змінив кредитне зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його фінансової відповідальності.

За п. 1.1.1.2 кредитного договору від 11.09.2008 року щомісячний платіж складав 1 173 доларів США з січня 2009 року по серпень 2016 року, де загальна сума кредиту складала 108 000 доларів США.

Умовами п. 1.1.1.2 договору №1 від 23.06.2009 року було встановлено щомісячний платіж 1 358 доларів США за період з червня 2010 року по серпень 2016 року, що призвело до збільшення розміру щомісячних відсотків, оскільки вони вже нараховувалися не на суму 1 173 доларів США, а на 1 358 доларів США.

Як убачається з умов договору поруки від 11.09.2008 року, а саме з п. 2.3, «у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов`язання без внесення змін до цього договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі, визначеному в п. 2.1. цього договору».

Тобто, укладеним договором передбачено, що кредитор мав повне право збільшувати розмір забезпеченого порукою зобов`язання в односторонньому порядку, але при цьому обсяг відповідальності поручителя залишається незмінним. Позивачка була обізнана з такими умовами договору, що не спростовано в ході судового розгляду.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що укладеним між позивачкою та банком договором поруки чітко визначено обсяг відповідальності поручителя, на який вона погоджувалась, а відтак відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою, з підстав, визначених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи скаржника про те, що подальша зміна умов кредитного договору, яка тягне за собою збільшення її відповідальності як поручителя, є несправедливою, як і є несправедливою відсутність у договорі процедури повідомлення поручителя поручителя про зміну його зобов`язання за кредитним договором та відсутність можливості відмовитись від таких змін, які не обумовлені у договорі поруки, є безпідставними, оскільки з вимогами щодо визнання недійсним договору поруки або окремих його пунктів позивачка не зверталася, а отже, погоджувалась на умови договору, підписуючи його.

По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови, а відтак апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича слід задовольнити частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із тим, що наслідком апеляційного перегляду є зміна мотивів щодо відмови у задоволенні позову, судові витрати позивачки по сплаті судового збору, понесені нею у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2024 року

Головуючий Т. О. Невідома

Судді М. В. Мережко

В. А. Нежура