КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9780/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою боржника ОСОБА_1 , за участю боржника ОСОБА_2 , стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, за апеляційної скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша Олександра Володимировича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року в складі судді Майбоженко А. М.,

встановив:

23.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 04.10.2013 Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі №2605/15356/12 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 18.03.2008 №77.2/ІЖ-065.08.1, що складається з:

- 282 117 доларів США 40 центів - заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу), що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.10.2013 становить 2 254 964, 38 грн;

- 137 843 доларів США 35 центів - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.10.2013 становить 1 101 781, 90 грн;

- 50 000 доларів США - пеня за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.10.2013 становить 399 650 грн;

- 8 247 доларів США 35 центів - три процента річних за прострочення виконання зобов`язання, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.10.2013 становить 65 921, 07 грн.

20.10.2020 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» було укладено договір №32 про відступлення прав вимоги, за яким відступлено право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №77.2/Ж-065.08.1 від 18.03.2008 та Договором поруки №77.2Ж-065.08.1 від 25.12.2008. Вказане зобов`язання також було забезпечене іпотекою відповідно до договору іпотеки від 18.03.2008, право вимоги за яким було відступлено згідно вищевказаного договору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року №6/756/565/21 стягувача ПАТ «Родовід Банк» замінено його правонаступником ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» у виконавчих провадженнях №52465005 та №52464413 з примусового виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року у справі №2605/15356/12.

Виконавчий лист щодо ОСОБА_1 по справі №2605/15356/12, виданий Оболонським районним судом м. Києва 17.10.2014, перебуває на виконанні у виконавчому провадженні №52465005 у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

07.07.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого сторони дійшли згоди звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя.

У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя, між тими ж сторонами, в той же день, 07.07.2023 було укладено Договір про врегулювання заборгованості за Кредитним договором №77.2/ІЖ-065.08.1 від 18.03.2008.

Відповідно до пунктів 7, 8 вказаного договору сторони погодили, що залишок заборгованості боржника становить 1 793 089,37 грн, а врегулювати заборгованість за кредитним договором сторони домовились шляхом оплати частини заборгованості одним платежем у розмірі 1 000 грн у строк до 17.07.2023.

10.07.2023 ОСОБА_1 здійснив платіж у розмірі 1 000 грн на користь ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» на виконання Договору про врегулювання заборгованості.

Довідкою №010723 від 10.07.2023 ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» засвідчило, що станом на 07.06.2023 у нього відсутні претензії до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 77.2/ІЖ-065.08.1 від 18.03.2008.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 добровільно погасив заборгованість перед новим кредитором, останній просив визнати виконавчі листи, що видані Оболонським районним судом м. Києва по справі №2605/15356/12 такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року вказану заяву залишено без задоволення.

19.03.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдаш О. В.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд не надав належної оцінки тому факту, що зобов`язання ОСОБА_1 з погашення боргу за кредитним договором на підставі рішення суду припинене з огляду на договірне задоволення вимог кредитора шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, що у свою чергу свідчить про відсутність обов`язку боржника повністю у зв`язку з його добровільним виконанням іншою особою та наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Помилковою є позиція суду, що ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документа таким, що підлягає виконанню лише у випадку, якщо обов`язок боржника відсутній саме на момент відкриття виконавчого провадження. Дана норма права не містить ніяких обмежень ні щодо строку припинення обов`язку боржника, ні щодо строку добровільного виконання боржником чи іншою особою свого обов`язку.

Аналіз змісту вимог ст. 432 ЦПК України дає підстави для висновку, що вказані в цій нормі обставини, які є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можуть виникнути на будь-якій стадії виконання судового рішення, в тому числі після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, а не лише до відкриття.

Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення, оскільки примусове виконання державним виконавцем виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження боржником не було в добровільному порядку виконано рішення суду, що зумовило початок процедури його примусового виконання.

Задоволення вимог стягувача не шляхом стягнення боргу державним виконавцем, а шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, який є стягувачем у виконавчому провадженні, не свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження обов`язок боржника був відсутній повністю або частково у зв`язку його припиненням, добровільним виконанням боржником або з інших підстав.

Пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання є підставою для нарахування та стягнення з боржника виконавчого збору. Звільнення боржника від його сплати шляхом визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню суперечить меті правового інституту виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129-1 Конституції України).

Правовідносини, які виникли у даній справі на стадії виконання судового рішення, регламентовані положеннями розділу VI ЦПК України та нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обставини, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Ці обставини, в залежності від достатніх для цього підстав, можна умовно поділити на дві групи: в одних випадках виконавець приймає таке рішення самостійно (пункти 1, 3, 4, 6, 7 частини 1 статті 39 цього Закону), в інших - лише на підставі судового рішення (пункти 2,5,10 даної норми).

Закінчення виконавчого провадження здійснюється постановою виконавця, а підстави закінчення встановлюються в залежності від об`єктивних обставин та не мають альтернативного характеру.

Однією із підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Іншою підставою закінчення виконавчого провадження є визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини 1 статті 39 вказаного Закону).

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

У судовій практиці наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили ( крім тих, що підлягають негайному виконанню); помилкова видача виконавчого листа за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; видача виконавчого листа на підставі рішення, яке в подальшому було скасоване; помилкової видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №308/6024/14.

Сукупний аналіз змісту статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 432 ЦПК України свідчить про те, що добровільне виконання боржником зобов`язань за судовим рішенням поза межами процедури примусового виконання рішення органами виконавчої служби є підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 432 ЦПК України, а фактичне виконання рішення на стадії примусового виконання (за наявності відкритого виконавчого провадження) позбавляє таке виконання ознак добровільності та є підставою для закінчення провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Вказана норма спрямована на захист прав боржника, який не зобов`язаний сплачувати виконавчий збір у разі скасування рішення суду або у тому випадку, коли він добровільно, до відкриття виконавчого провадження, сплатив борг.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 посилався на те, у зв`язку з укладенням договору між ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 про задоволення вимог іпотекодержателя, зобов`язання з погашення боргу за кредитним договором припинене, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» №010723 від 10.07.2023 про відсутність претензії до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 77.2/ІЖ-065.08.1 від 18.03.2008, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого листа №2/756/340/13 від 17 жовтня 2014 року таким, що не підлягає виконанню відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , а саме укладення договору між ним та ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» про задоволення вимог іпотекодержателя, відбулися після відкриття виконавчого провадження № 52465005, у процесі здійснення виконавчих дій, тобто в межах виконавчого провадження, що, в свою чергу, виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України, оскільки це призведе до несплати боржником виконавчого збору без достатніх на це правових підстав.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа №2/756/340/13 від 17 жовтня 2014 року, таким, що не підлягає виконанню відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26.09.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук