Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1594/23 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №275/1594/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Данилюк О.С. в смт Брусилові,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначав, що 25.02.2023 сторони уклали шлюб, який зареєстровано Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 . Вказував, що спільних дітей у подружжя немає, шлюбні відносили припинили, спільне господарство сторони не ведуть з березня 2023 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе через розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки, відсутність любові та поваги.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2023 року надано сторонам строк для примирення в шість місяців, до 25.06.2024 року. Зупинено провадження у цивільній справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду, а справу передати для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку про доцільність надання сторонам строку на примирення тривалістю аж 6 місяців, коли з урахуванням часу упродовж якого сторони вже не проживають як подружжя це призведе до розгляду справи понад рік. Судом першої інстанції було проігноровано права та вимоги позивача і фактично примушує позивача всупереч вимогам Конституції України перебувати у шлюбі з відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Надаючи сторонам строк на примирення та зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції врахував клопотання відповідача про надання такого строку та відсутність достатніх підстав вважати , що сім`я сторін фактично розпалася.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив розірвати шлюб, укладений 25.02.2023 між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 . Позов мотивований тим, що сторони з березня 2023 року разом не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Примушування до перебування у шлюбі суперечить приписам Конституції України, СК України та нормам моралі. У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вказував, що їх шлюб носить формальний характер. За весь час припинення спільного проживання та сімейних стосунків, відповідачка не вчиняла жодних дій , які б свідчили про зміну її поглядів на сімейне життя та вказували на намагання останньою зберегти шлюб. Крім того, ОСОБА_2 вчиняє дії щодо псування майна позивача, всіляко ображає його, вчиняє фізичне насилля та унеможливлює будь який процес примирення. Сторони не мають спільних дітей, окрім того, позивач має намір у майбутньому укласти шлюб з іншою жінкою.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства.

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи розгляд справи на 6 місяців, не звернув уваги на те, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд першої інстанції повинен був оцінити обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

Із матеріалів справи слідує, що між сторонами склалися неприязні стосунки, вони тривалий час разом не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, а також не мають спільних дітей. Окрім того, позивач бажає створити нову смію, а тому, зупиняючи провадження у справі з метою надання строку на примирення, суд першої інстанції не оцінив, наскільки реальною є можливість примирення сторін, у тому числі з урахуванням заперечень сторони позивача, який висловив свою категоричну позицію щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та неможливість збереження сім`ї.

У справі, що переглядається, надання строку для примирення не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зупинення судом першої інстанції провадження у справі на 6 місяців з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 2, 240, 263 ЦПК України, при її постановлені судом не враховано висновки Верховного Суду, сформульовані у справі № 761/33261/16-ц щодо застосування статті 111 СК України, а тому ухвала підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді