КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Ул'яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Кролівець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3 виконавчого органу Київської міської Ради» про визнання незаконним та скасування наказу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідившиматеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року закрито провадження у даній цивільній справі з підстав п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору).

Представник позивача, звертаючись до суду із позовною заявою, у прохальній частині просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витратами на професійну правничу допомогу, про що 16 лютого 2024 року надала докази, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 34000 грн.

Представник відповідача 15 лютого 2024 року надав відзив, в якому зокрема просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14500 грн (а.с. 82-159).

Представник позивача 11 березня 2024 року подав заперечення на клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить у клопотанні відмовити повністю, оскільки надані відповідачем документи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, натомість, надані документи не містять відомостей щодо вартості кожної, наведеної в додатку до акту, послуги окремо або розмір вартості роботи адвоката за 1 год, що дозволяло б визначити співмірність кожної послуги заявленій вартості, а тому витрати відповідача на послуги адвоката, що зазначені у додатку до акту наданих послуг, не були неминучими, а їх вартість не є обґрунтованою. Крім того, саме позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, оскільки позивач не підтримав своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 142 ЦПК України (а.с. 183-185).

Представник відповідача 12 березня 2024 року надіслав заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, оскільки вартість правничої допомоги позивачу, що відображена в акті приймання-передачі правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 18 жовтня 2023 року №65/цс від 16 лютого 2024 року , не відповідає умовам договору №65/цс, а тому є безпідставною. Також, представником позивача не надається деталізація послуг, які були надані позивачу на суму 5000 грн та 20 000 грн на підставі п.4.1 та п.4.2 договору №65/цс.

Крім того, підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні, оскільки закриття провадження здійснено через відсутність між позивачем і відповідачем трудових відносин (відсутній предмет спору), а не унаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред'явлення позову (а.с. 186-192).

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Заяву представника відповідача Швачки Вікторії Юріївни про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3 виконавчого органу Київської міської Ради» () судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 5000 грн (п`ять тисяч грн).

У решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

У скарзі зазначає, що заяви про закриття провадження у справі він не подавав, а заявляв про не підтримання позову. Під час вирішення питання про стягнення судових витрат, суд першої інстанції не досліджував дій позивача і обґрнутованість дій позивача не оцінювалася , а відповідач не надав доказів недобросовісності дій позивача, а відтак висновки суду є помилковими.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, зловживання процесуальними правами є неприпустимим.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 25 липня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 26 вересня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, виходив із того, що провадження у справі закрито і відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнув витрати з позивача на користь відповідача.

З такими висновками апеляційний суд не погоджується.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року закрито провадження у даній цивільній справі з підстав п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору). Вказана ухвала сторонами не оскаржена.

Загальне правило щодо компенсації витрат у разі закриття провадження передбачено ч.5 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсації здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Верховний Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суду має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

У заяві про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивачів у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позовів без розгляду. У заяві вказано на норми ЦПК України, а саме: статті 137, частини п`яту та шосту статті 142, частину восьму статті 141, а також зазначення про розмір вартості адвокатських послуг.

Вирішуючи питання щодо вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суди виходили з того, що відсутні підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду із заявою про залишення їх позовів про визнання єдиного відомчого ордеру недійсним, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовів.

Верховний Суд виходить з системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 , частини дев`ятої статі 141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивачів як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивачів, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, немає підстав для покладення на позивачів витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові № 359/9512/17 від 12 листопада 2020 року.

Як видно з матеріалів справи, відповідач у заяві про стягнення витрат на правову допомогу жодних доказів що дії позивача в даному випадку були необґрунтовані суду не надав. Під час вирішення питання про стягнення судових витрат, суд першої інстанції не досліджував дій позивача і обґрунтованість дій позивача не оцінювалася, а відтак висновок суду про задоволення вимог відповідача є хибним, а рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні вимог представника відповідача Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок № 3 виконавчого органу Київської міської Ради» про стягнення витрат на правову допомогу.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про скасування додаткового рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу на його користь є безпідставними, оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 виходив із того, що провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, а не у наслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, а тому понесені позивачем витрати відповідачем не відшкодовуються.

Доводи апеляційної скарги, що позивач подавав лише заяву про не підтримання позову, не заслуговують на увагу, оскільки суд в силу процесуального законодавства позбавлений можливості прийняти таку заяву, з огляду на встановлені законодавством підстави для закриття провадження та залишення позову без розгляду.

Доводи скарги про неправильне застосуання положень цивільного процесуального закону не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище мотиви і висновки,зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 373 , 374 , 376, 381 - 384 ЦПК України , суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року про часткове задоволення вимог представника відповідача Швачки Вікторії Юріївни про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні заяви представника відповідача Швачки Вікторії Юріївни про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скаргана судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова