25.09.2024 227/1912/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

секретаря судового засідання Добрелі Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позов, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подачі заяви та до закінчення нею навчання 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_2 . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.09.2020 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу). На даний час ОСОБА_2 є повнолітньою та навчається у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого (м.Харків) на 3 курсі факультету міжнародного та європейського права, група 07-21-03, за рахунок коштів держбюджету, денна форма навчання, термін навчання складає з 01.09.2021-30.06.2025 р. Дочка у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, так як навчається на денному відділені, ніде не працює та знаходиться на утриманні матері. Позивачка працює та її середня заробітна плата складає 29000,00 грн. Вона щомісячно сплачує орендну плату за користування квартирою, в якій вони з дочкою мешкають у розмірі 12000,00 грн, до того ж вона є інвалідом 2 групи загального захворювання, безстроково, та потребує грошових коштів на реабілітацію, отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає навіть на ліки. Дочка несе також витрати на придбання навчальної літератури та канцелярських товарів, на своє лікування. Зазначає, що донька отримує стипендію та допомогу Управління праці та соціального захисту населення Ірпинської міської ради, іншого самостійного доходу не має. Відповідач на утримання дочки в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним, працює на посаді слідчого ГУНП в Донецькій області, згідно річної Декларації за 2023 рік його дохід складає 729375 грн., має власну квартиру, транспортний засіб, який був ним придбаний у 2023 році, тому він в змозі надавати своїй дочці-студентці матеріальну допомогу. На підставі наведеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 21.06.2024 було витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості щодо відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 11.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково та просить стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання в Національному юридичному університеті ім.Ярослава Мудрого, у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. Свою позицію мотивує тим, що завжди сплачував аліменти на свою дитину, від сплати не ухилявся, працював і працює, сплачував податки і з нього стягувалися аліменти у відповідному розмірі. У 2021 році дочка поступила до Національному юридичному університету ім.Ярослава Мудрого за рахунок коштів держбюджету, але він продовжував фінансово утримувати її, сплачував аліменти згідно рішення суду та надавав їй кошти самостійно, сплачував кошти на придбання одягу, за відпочинок. Звертає увагу, що дочка виїхала до м.Добропілля в 2014 р., а позивач залишилась мешкати у м.Макіївка до 2019 р., та він повністю утримував дочку. В 2019 р. позивач отримала травму і дуже тривалий час не працювала, тому основне фінансове забезпечення дочки було покладено на нього. Після повноліття дочки він продовжував сплачувати кошти на її утримання, за період травень 2023 р. - квітень 2024 р. ним було перераховано на особистий рахунок дочки кошти у розмірі 70000,00 грн., і це тільки ті які він може підтвердити квитанціями. Тобто весь час він надавав дочці матеріальну допомогу. В травні 2024 р. йому зателефонувала позивач та в агресивній формі вимагала від нього збільшити виплати на утримання дочки, або вона буде звертатися до суду. Тому на цей час він припинив виплати. Щодо інших доводів позивача, то вони не відповідають дійсності. Донька навчається дистанційно, безоплатно, за рахунок держави, жодних доказів, що їй необхідні кошти на оплату проживання в гуртожитку, оплату переїзду до м.Харків позивач не надала. Він не відмовляється утримувати свою дочку, але вважає що вимоги позивача завищені.

Позивач надала відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що не погоджується з твердженням відповідача, що з 2014 р. вона не здійснювала утримання дочки, оскільки мешкала в м.Макіївка. Дійсно їх дочка з 2014 року мешкала у її батьків в м.Добропілля, але саме вона матеріально забезпечувала дочку та допомагала батькам, що може підтвердити свідок ОСОБА_4 . Доказів того, що відповідач утримує свою матір не було надано. Доказів того, що відповідач проводив спільний відпочинок з дочкою та сплачував за нього не надано. Щодо тверджень відповідача, ніби вона в агресивній формі вимагала збільшення допомоги для дочки, не відповідають дійсності. Розмову з відповідачем вела дочка, яка затронула тему що їй не вистачає коштів у розмірі 6000 грн на свої нагальні потреби. Відповідач образив та облаяв дочку нецензурною лайкою та вже в розмові із нею сказав щоб подавали до суду та перестав добровільно сплачувати грошові кошти на утримання дочки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» надала заяву про здійснення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від ОСОБА_2 надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що вона просить проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, звертався до суду з заявою про здійснення розгляду справи без його участі, за участю його представника, позовні вимоги визнає частково.

Представник відповідача адвокат Чаус К.В. у судовому засіданні позов визнала частково, з указаних у відзиві на позов мотивів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача та свідка, суд приходить до наступних висновків.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 09.08.2003 року, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2018 року розірвано (а.с.16).

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане повторно від 12.02.2016 року, в якому зазначено, що батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю є ОСОБА_1 (а.с.14),

Згідно з довідкою Національного юридичного університету ім.Ярослава Мудрого від 13.05.2024 р. ОСОБА_2 є студенткою 07-21-03 групи 3 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету міжнародного та європейського права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Спеціальність 081 «Право», денної форми навчання, за рахунок коштів держбюджету. Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025 р. (а.с.24).

Повнолітня дитина ОСОБА_2 та позивачка фактично проживають за однією адресою, на підтвердження чого до позовної заяви долучено договір оренди житлового приміщення, квитанції про сплату за вказаним договором (а.с.86-95) та довідку № 3251- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.03.2024 ОСОБА_2 (а.с.13, 20-23).

З довідки ТОВ «Фармасел» №22/2 від 22.05.2024 р. вбачається, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Фармасел» з 18.11.2020 року, на даний час займає посаду фахівець з методів розширення ринку збуту та її дохід за період з 01.11.2023 р. по 30.04.2024 р. склав 174601,62 грн (а.с.28).

З довідки про доходи №449418 виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , вбачається, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Донецькій області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.01.2023 р. по 30.06.2024 р. склала:64949,12 грн (а.с.30).

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №054715 від 31.10.2019 року вбачається, що позивачу встановлено другу групу з 01.11.2019 безстроково за загальне захворювання (а.с.29).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 вбачається, що вона за період 1 квартал 2024 року по 4 квартал 2024 року має дохід у вигляді стипендії (січень 2024-2000 грн, лютий 2024-2000 грн, березень 2024-2000 грн) та соціальних виплат (лютий 2024- 8000 грн, березень 2024-2000 грн). (а.с.25-26).

З довідки ТОВ Медичний центр «Клініка репродуктивної медицини доктора Айзятулової-АІС» №4467 від 31.05.2024 р. вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до вказаного центру за послугами консультації та сдачі аналізів (а.с.27).

З копії декларації ОСОБА_3 за 2023 рік вбачається, що він працює та мав дохід, який складав 729375 грн (а.с.31-36).

З копій квитанцій Першого Українського Міжнародного банку вбачається що ОСОБА_3 перераховува на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти (а.с.64-75).

З пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що остання є матір`ю позивача, відповідач колишній зять. Її онука ОСОБА_2 мешкала з батьками у м.Макіївка, у зв`язку з початком війни з 2014 року переїхала до м.Добропілля та виховувалася у неї. Вони з дідом займалися вихованням онуки, возили її до школи, на додаткові заняття, по різним кружкам. Мати перебувала у м.Макіївка, там потрапила у ДТП та тривалий час лікувалася. У 2019 році переїхала до м.Добропілля. Батько жив в м.Добропілля, але не надавав матеріального утримання дитині, зовсім не займався її вихованням. Була домовленість, що він буде сплачувати 6000 грн на утримання Уляни, але з травня місяці він припинив платити, тому позивач і звернулася до суду.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час позивач досягла повноліття і продовжує навчатись на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід. А тому, вона є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідач не заперечував факт, що дочка у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки визнав позов частково.

Він, також, визнав, що має змогу надавати таку допомогу, однак у меншому розмірі, ніж просить позивач 1/8 частина його доходу.

Обгрунтовуючи свої заперечення відповідач посилався на наявність у нього на утриманні матері, що дочка навчається дистанційно, безоплатно, за рахунок коштів держави, у гуртожитку не проживає та не сплачує за нього кошти, витрати на переїзди до м.Харків також не несе. Він добровільно сплачував аліменти на утримання дочки у розмірі 6000 грн щомісяця, проте розмір вказаних аліментів не влаштував позивача і дочку.

Судом досліджено надані позивачем та відповідачем докази на їх вимоги та заперечення.

Судом встановлено, що і позивач і відповідач є особами які працюють та отримують дохід. Обов`язок по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, згідно закону покладений на обох батьків.

Звертаючись до суду з наведеним позовом позивач стверджувала, що вона самостійно несе витрати по утриманню дочки, однак жодного доказу на підтвердження викладеного не надала. Вказані обставини спростовуються долученими відповідачем до матеріалів справи квитанціями, про надання дочці матеріальної допомоги.

Таким чином, виходячи з рівності обов`язку обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги, а також того, що повнолітня дочка сторін навчається на державному бюджеті, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду 21.06.2024 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, тому звільняється від сплати судового збору.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Крім того, враховуючи п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 182, 191, 199, 200 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти, як на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 червня 2024 року і до закінчення або припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 , двадцяти трьох років.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя А.О. Кошля

25.09.24