Справа № 2-63/12
Провадження № 6/362/41/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2024 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області заяву представника боржника адвоката Гудзери Тараса Сергійовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Універсал банк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 047-2008-072 від 24.01.2008 року в сумі 234 330,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2010 року (курс 8,0025 гривень за 1 долар США) складає 1 875 232 гривень 63 копійки, звернуто стягнення на житловий будинок, який належить ОСОБА_1 загальною площею 447,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках кожному, загальною площею 0,2499 гектарів, кадастровий номер :02:025:0030 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за ціною, визначеною під час виконання рішення суду; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 820 гривень 00 копійок (т.с. 1, а.с. 177 180).

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, у тому числі й щодо боржника ОСОБА_2 (т.с. 1, а.с. 185, 189, т.с. 2, а.с. 5).

Постановою від 04 жовтня 2013 року в.о. начальника ВДВС Васильківського МРУЮ Назаренко О.Ю. відкрито виконавче провадження № 40046872 з примусового виконання виконавчого листа виданого 25 червня 2013 року на виконання вказаного рішення суду (т.с. 2, а.с. 28).

12 січня 2024 року судом отримано заяву представника боржника ОСОБА_2 адвоката Гудзери Т.С. у якій він повідомляє про повне виконання кредитного зобов`язання в іншому виконавчому провадженні та просить визнати дублікат виконавчого документу про стягнення з нього кредитної заборгованості таким, що не підлягає виконанню (т.с. 1, а.с. 200 206).

В судове засідання ніхто не прибув.

Заявник надав заяву про розгляд заяви у його відсутності (т.с. 1, а.с. 249).

Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду заяви та надані органом ДВС копії матеріалів виконавчого провадження № 40046872, суд приходить до наступних висновків.

Зокрема, на підтвердження своїх доводів заявником надано:

- роздруківку інформації про відкрите Васильківським ДВС виконавче провадження № 40046872 з примусового виконання виконавчого листа виданого 25 червня 2013 року на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2013 року по цивільній справі № 2-63/12 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1 875 232 гривень 63 копійки;

- копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2021 року;

- копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2021 року;

- роздруківки інформації з Державного реєстру речових прав від 18 березня 2023 року та 09 і 10 січня 2024 року (т.с. 1, а.с. 209 211, 212 213, 214 216, 217 220, 221 224, 225 228, 229 231, 236 239).

Насамперед, за змістом вказаних копій договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 12.07.2021 року вбачається, що в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання звернуто стягнення на зазначені земельну ділянку і будинок, які були предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно із ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

На підставі викладеного між ТОВ «ФК «Астер Фінанс» і Релігійною громадою «Помісна церква християн віри євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі міста Києва 12.07.2021 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, на підставі якого ТОВ «ФК «Астер Фінанс» відчужило Релігійній громаді «Помісна церква християн віри євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі міста Києва вказану земельну ділянку.

Відповідно до п. 1.3. договору купівлі-продажу, право продажу земельної ділянки виникло у продавця у зв`язку із порушенням у тому числі умов договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. 24 січня 2008 року за реєстровим № 36 та кредитного договору № 047-2008-072 від 24 січня 2008 року.

Також, між ТОВ «ФК «Астер Фінанс» і Релігійною громадою «Помісна церква християн віри євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі міста Києва 12.07.2021 року було укладеного договір купівлі-продажу житлового будинку, що укладається на підставі застереження в іпотечному договорі про можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого ТОВ «ФК «Астер Фінанс» відчужило Релігійній громаді «Помісна церква християн віри євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі міста Києва вказаний житловий будинок.

Відповідно до п. 1.3. договору купівлі-продажу, право продажу виникло у продавця у зв`язку із порушенням у тому числі умов договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. 24 січня 2008 року за реєстровим № 36 та кредитного договору № 047-2008-072 від 24 січня 2008 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 8 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація права власності (спеціального майнового права) на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність (набуття спеціального майнового права) іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Право власності на земельну ділянку та будинок зареєстровано за Релігійною громади «Помісна церква християн віри євангельської «Християнська надія» у Дніпровському районі міста Києва 12.07.2021 року, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з державного реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, у даному випадку зобов`язання за кредитним договором припинилися на підставі ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із зверненням стягнення шляхом позасудового врегулювання на земельну ділянку і житловий будинок які забезпечували виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання та реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, зобов`язання за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за яким звернуто стягнення на предмети іпотеки, припинилися у зв`язку із зверненням стягнення на вказане майно в позасудовому порядку, через що припинилася й іпотека вказаного нерухомого майна.

Також, суд обов`язково враховує наступне.

Частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції Закону № 2478-VII фактично - частина п`ята статті 36 Закону України «Про іпотеку») є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 263/3809/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/7391/13-ц, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 754/5275/16, від 11 березня 2021 року у справі № 524/378/17.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Зокрема, Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.

Так, стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Разом із цим при тлумаченні вказаних норм права враховується принцип свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі звичайні ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна (як забезпечувального правочину) не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі.

Водночас частина третя статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо це заборонено, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частина четверта статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки.

Якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

Отже, у зв`язку із виконанням зобов`язань за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання через звернення стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання слід вважати виконаним.

Норми частин першої та другої статті 432 ЦПК України передбачають, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки, як встановлено судом під час розгляду заяви в судовому засіданні, виконано основне зобов`язання за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання через звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що обов`язок боржника ОСОБА_2 відсутній повністю у зв`язку з його припиненням внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі.

Таким чином, у суду наявні процесуально-правові підстави для визнання вказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю.

За таких обставин, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 261, 432 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву.

Визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист виданий 25 червня 2013 року на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2013 року по цивільній справі № 2-63/12 стосовно боржника ОСОБА_2 (виконавче провадження № 40046872).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

День складення повного судового рішення 26 січня 2024 року.