Справа № 484/4219/24
Провадження № 2/484/1381/24
Рішення

іменем України

27.09.2024 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Максютенко О.А.

секретаря судового засідання Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю

без участі сторін

встановив

30.07.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаного позову зазначено, що він постійно проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 . За згодою власниці будинку ОСОБА_3 він поселився в будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

В 2020 році відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 та стала власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . За домовленістю з ОСОБА_2 він заплатив їй за житловий будинок кошти, але офіційно договору купівлі продажу вони не оформляли.

З 2020 року він постійно проживає в житловому будинку, піклувався про нього, здійснював необхідний догляд, користувався і будинком і земельною ділянкою для свої потреб. З 2020 року у нього відсутній зв`язок з відповідачкою.

Вважає, що відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Вважає, що він як особа яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) має право на даний житловий будинок відповідно до ст.. 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України.

З огляду вищевикладене позивач звернувся до суду із даним позовом та просив його задовльнити.

В судове засідання представник позивач адвокат В.Шаповал надала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити.

Відповідач про слухання справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач стверджує, що з 2000 року проживає в будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2010 року виданого державним нотаріусом 2-ї Первомайської державної нотаріальної контори, спадкова справа 256/2004, №1-172.

Згідно довідки Грушівського старостинського округу Первомайської міської територіальної громади Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_1 проживає без реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається, що на момент вселення до будинку позивачу було достовірно відомо про те, що цей будинок йому не належить та було відомо кому саме він належить, а саме: ОСОБА_2 .

У аналогічній справі Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року, справа № 552/1354/18, виклав наступну, обов`язкову для застосування судами, правову позицію.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Отже, з огляду на вищевикладений висновок Верховного суду у аналогічній справі, суд вважає, що доводи позивача про те, що вона більше 10 років безперервно володіє житловим будинком, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на нерухоме майно та не є підставою для набуття такого права.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною дівністю - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя