Справа № 452/2265/24
У Х В А Л А

Іменем України

"27" вересня 2024 р. м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Казан І.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», в особі представника за довіреністю Мицак І.Р., звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя приходить висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За приписами п. 4), п. 5) ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Як визначено у пункті 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлового-комунальні послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частин 1 та 3 статті 9 Закону України «Про житлового-комунальні послуги»).

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Тягар утримання майна, згідно статті 322 ЦК України, покладається на власника. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 16 вересня 2024 року, яка надійшла до суду 25 вересня 2024 року, боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято з реєстрації місця проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , 5 червня 2018 року; місцем реєстрації проживання боржника є с. Тростянець Волинської області, яка є відмінною від адреси, за якою пред`явлена вимога про стягнення заборгованості та надано розрахунок заборгованості.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, ніж та, що вказана у заяві про видачу судового наказу, заявником не обґрунтовано з посиланням на належні докази, що особі належить на праві власності нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , за якою нараховується заборгованість за житлово-комунальні послуги, та не надано відповідних документів, що підтверджують цей факт.

Отже, в даному випадку із поданої заяви про видачу судового наказу та наданих до неї копії документів не вбачається доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чи факт проживання у ній боржника; жодних доказів фактичного проживання особи за даною адресою матеріали справи також не містять, так як і не містять даних щодо обов`язку здійснення саме ОСОБА_1 періодичних оплат за послуги споживання електроенергії, що надаються заявником за вказаною в заяві адресою.

У відповідності до п. 1) ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя, відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі викладеного, заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, відтак у видачі судового наказу слід відмовити, що не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 167 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Роз`яснити заявнику, що, відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення її копії.

Суддя