КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6906/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Хромової О.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У грудні 2021 року ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб`єктом господарювання з постачання теплової енергії. Позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі й у квартиру АДРЕСА_2 .

Вказує, що згідно наявної у позивача інформації відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є користувачами послуг ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" з теплової енергії та постачання гарячої води.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» 13 жовтня 2021 року.

Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно-правовими актами на момент виникнення заборгованості, між відповідачками та позивачем не було укладено, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ «Євро-реконструкція» мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася.

Вказує, що відповідачки з серпня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01 листопада 2021 року становить 111 725,33 гривень.

Мотивуючи наведеним, з посиланням на положення статті 625 ЦК України, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 111 725,33 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7 308,00 гривень, 3% річних у розмірі 3 294,40 гривень, судовий збір 2 684,00 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 111 725,33 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 7 308,88 грн, 3 % річних у розмірі 3 294,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судовий збір у розмірі 1 135,00 грн з кожної.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що позивач просить суд стягнути заборгованість за період із серпня 2017 року по листопад 2021 року (4 роки та 3 місяці), що є поза межами позовної давності.

Зазначає, що копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з додатками не отримувала. Суд першої інстанції вказав, що конверт із зазначеними документами повернувся на адресу суду із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігнання". Уважає, що не повідомлення відповідачки про позов та відкриття провадження позбавило останню подати докази на обґрунтування заперечень проти позову, заяву про застосування строку позовної давності.

Просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності до заборгованості, нарахованої позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Посилається на те, що позивачем не додано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів та розрахунків. Вказує, що відповідно до порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869, витрати теплової та електричної енергії на рециркуляцію у розподільних, внутрішньобудинкових мережах і рушникосушильниках визначаються за розрахунком окремо для кожного будинку, а за відсутності таких розрахунків - як стала частка загальної суми витрат теплової та електричної енергії, що припадає на будинок.

Просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

27 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву посилається на безпідставність апеляційної скарги.

Вказує, що Дніпровським районним судом міста Києва прийняті всі належні і можливі заходи з повідомлення відповідачів про наявність на розгляді судової справи про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Зокрема судова кореспонденція направлена на зареєстровану адресу перебування відповідачів.

Стверджує, що позивачем не пропущено позовну давність у цій справі, оскільки згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії карантину.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 на усій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який неодноразово продовжено до 30 червня 2023 року. Відтак, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Вказує, що при подачі позову надано деталізований розрахунок заборгованості за послугу з постачання гарячого водопостачання станом на 01 листопада 2021 року.

У квартирі в період виникнення заборгованості зареєстровано 4 особи. У зв`язку з відсутністю індивідуального засобу обліку гарячої води, з серпня 2017 року по травень 2020 року нарахування здійснювалось по нормі на 4 особи.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі до моменту подання позовної заяви до суду звертались до ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі.

Таких доказів відповідачами до матеріалів справи не надано.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції встановив, що відповідачі свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 111 725,33 грн.

У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання суд визнав правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 7 308,00 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3 294,07 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно пункту 1.1 Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" створене учасниками та здійснює свою діяльніть на підставі Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про товариство з обмеженою відповідальністю» та інших нормативних актів, чинних на території України, а також цього статуту.

Згідно пункту 3.1 Статуту Товариство здійснює господарську діяльність з метою задоволення суспільних потреб у продукції, роботах та послугах, а також отримання прибутку і реалізації на основі одержавного прибутку соціальних та економічних інтересів учасників та членів трудового колективу Товариства.

Основні види господарської діяльності Товариства визначені пунктом 3.3. Статуту, зокрема, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 23-29).

Відповідно до даних довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 27 січня 1995 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.38-40).

Відповідно до даних наданої позивачем довідки здійснювалось підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалюваних сезонів у 2014-2022 роках, які перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського районну м. Києва», у тому числі і в будинку АДРЕСА_4 (а.с.15).

Відповідно до даних бухгалтерської довідки сума боргу за послуги гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по листопад 2021 року станом на 01 листопада 2021 року становить 111 725,33 гривень (а.с.12-14).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період (серпень 2017 року - лютий 2022 року) були врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає, що відповідачі у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.

Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня його опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Так, за змістом положень статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов статей 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року №751/3840/15-ц.

При зверненні до суду позивачем підтверджено факт надання та споживання відповідачами комунальних послуг, відтак доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є безпідставними.

Щодо доводів про необґрунтованість заявленого розміру позовних вимог колегія суддів вказує, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано бухгалтерську довідку, яка за своїм змістом є розрахунком заборгованості.

Разом з цим, заперечуючи проти розміру пред`явленої заборгованості, відповідачкою не надано відповідного контррозрахунку на спростування заявленої позивачем до стягнення суми чи обґрунтованої не згоди із даними, відображеними у довідці.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині недоведеності позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині пред`явлення позову з пропуском позовної давності та наявності підстав для її застосування за заявою скаржниці, колегія суддів ураховує таке.

З матеріалів справи убачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за послуги гарячого водопостачання, що виникла за період із серпня 2017 року по листопад 2021 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно частинам 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Установлено, що у апеляційній скарзі скаржниця вказує на пред`явлення позовних вимог з пропуском позовної давності.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року ( з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року).

Відтак, доводи скаржниці про пропуск позивачем строків звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості за серпень 2017 року є помилковими.

За установлених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині пропустку позовної давності, оскільки позов подано під час дії карантинних обмежень, і період, за який позивач просить стягнути заборгованість, входить в період дії карантинних обмежень.

Апеляційна скарги не містить доводів на спростування розміру стягнутої заборгованості, 3% річних чи інфляційних втрат.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова