УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі
24 вересня 2024 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,
23.09.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за змістом вимог якої позивачка просить встановити особу громадянку України ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на станції Насосній Бакінського району Республіки Азербайджан, з метою отримання паспорта громадянина України, а також встановити факт, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 проживала на території України.
Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, доходжу висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Так, зі змісту позовної заяви випливає, що ОСОБА_1 раніше отримала громадянство України та паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, та проживала у с. Новопокровське, де придбала нерухоме майно. Після окупації с. Новопокровське ОСОБА_1 виїхала на підконтрольну територію України, однак при виїзді не змогла зібрати документи, зокрема паспорт. З метою відновлення паспорту позивачка звернулась до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області, однак через неможливість ідентифікувати особу у видачі паспорту було відмовлено.
До позовної заяви долучено відповідь Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області від 16.05.2024 про відмову позивачці в оформленні паспорту, зі змісту якої випливає, що позивачка у встановлений законодавством строк не з`явилась разом із близькими родичами, вказаними у заяві, для проведення процедури встановлення особи. Також у відповіді вказано про можливість повторного звернення до служби у разі зміни чи усунення вищезазначених обставин.
Як роз`яснено в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
При цьому, згідно із роз`ясненнями, наданими у пункті 12 цієї Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК (прим.: в редакції до 18.03.2004) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.
При цьому, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) передбачено процедуру оформлення паспорта громадянина України, у тому числі порядок отримання органами Державної міграційної служби інформації та взаємодію під час здійснення ідентифікації особи, залучення свідків до проведення процедури встановлення особи.
З позовної заяви та доданих до неї документів випливає, що предметом спору є саме встановлення особи позивачки та факту її проживання станом на 24.08.1991 на території України з метою отримання нею паспорту громадянки України замість втраченого. Водночас, чинним законодавством встановлено інший, позасудовий порядок вирішення цих вимог позивачки. Суд не може підміняти собою орган Державної міграційної служби та встановлювати особу людини з метою оформлення нею паспорта громадянина України замість втраченого.
За таких обставин, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою відмови у відкритті провадження у справі з роз`ясненням позивачці права звернутись до відповідного органу Державної міграційної служби для вирішення вказаного питання.
Крім того, у разі незгоди позивачки із рішенням органу Державної міграційної служби вона не позбавлена права оскаржити таке рішення у порядку, визначеному чинним законодавством, до вищого органу в порядку підлеглості або до адміністративного суду.
Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Вознесенівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Роз`яснити позивачці, що вирішення її вимог віднесено компетенції органів Державної міграційної служби, рішення якої підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Суддя А.В. Шалагінова