Номер провадження: 22-ц/813/1632/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Петренко Наталії Олегівни, представника ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року, постановленого під головуванням судді Плавича І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, з урахуванням зміненого предмету позову, після проведення експертизи подала до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 1977 року, виданого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер: 2-10620, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.07.2017 року кожному із співвласників належить по 1/2 частки вищезазначеного нерухомого майна.

27.09.1980 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу позивачка отримала прізвище « ОСОБА_2 ».

Кожен співвласник має у фактичному користуванні частину приміщень та земельної ділянки. Наявність спільної часткової власності не надає можливості у повному обсязі розпоряджатися власністю, яка належить позивачу на праві власності, без узгодження з іншими власниками на проведення будівництва, покращення свого майна, продажу, заставлення, або з інших питань, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином.

Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на:

- літ. «А» - житловий будинок, в складі приміщень:

1-2 кухня пл.9,2 кв.м. 17413, грн.;

1-3 житлова пл. 14,1 кв.м. 26687 грн.;

І- веранда пл. 12,5кв.м. 13684 грн.

Всього: загальна площа складає 35,8 кв.м., інв. вартість складає 57784 грн.

Надвірні споруди, які залишилися в загальному користуванні:

№3-ворота 1870 грн.

№1,2 1/2 огорожі 2970 грн.

І- 1/2 мощення 3865 грн.

Всього: інв. вартість складає 8705 грн.

Разом інвентарна вартість становить 66489 грн.

Визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на:

-літ. «А» - житловий будинок, в складі приміщень:

1-4 кухня пл. 9,2 кв.м. 17413 грн.

1-5 житлова пл. 14,9 кв.м. 28201 грн.

Підвал під частиною будинку -12009 грн.

ІІ- веранда пл. 12,5 кв.м. 13684 грн.

Всього: загальна площа складає 35,8 м2, інв. вартість складає 71307 грн.

Надвірні будівлі та споруди:

літ. «Б» - гараж 11142 грн.

Надвірні споруди, які залишаються в загальному користуванні:

№1,2 1/2 огорожі 2970 грн.

І- 1/2 мощення 3865 грн.

Всього: інв. вартість складає 6835 грн.

Разом інвентарна вартість становить 89284 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення частки 11398 грн.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:

- ОСОБА_1 виділено в користування частину земельної ділянки загальною площею 415 кв. м., розташовану з приляганням до фасадної, лівої та правої меж, що включає у тому числі площу, зайняту під частиною будинку літ. «А», верандою літ «а».

В`їзд (прохід) на земельну ділянку здійснювати з боку вулиці Марата, через існуючу хвіртку у воротах, влаштовані в огорожі по фасадній межі земельної ділянки.

Ділянка, яку виділено в користування ОСОБА_1 , обмежена точками «Б-В-Г-Д-Е-А-Б» та проходить наступним чином:

- від кута правої межі з точки «Б» по прямій лінії вздовж фасадної межі довжиною 27, 76 м. до перетину з лівою межею в точці «В».

- з точки «В» поворот праворуч і по прямій лінії вздовж лівої межі земельної ділянки довжиною 25,05 м. до точки «Г».

- з точки «Г» поворот праворуч по прямій лінії довжиною 11,00 м. до перетину в точці «Д».

- з точки «Д» поворот праворуч і по прямій довжиною 17,10 м. до перетину в точці «Е».

- з точки «Е» поворот ліворуч і по прямій довжиною 2м. перетину з житловим будинком літ. «А» і далі по між будинковим перегородкам вздовж всього будинку.

- потім, навскіс довжиною 3,37м. і далі по прямій 2,00 м. з відступом 1,0м. від будівлі літ. «Д» до перетину з правою межею в точці «А».

- далі поворот праворуч і вздовж лівої межі довжиною 7,67 м. до перетину з фасадною межею в точці «Б».

- ОСОБА_2 виділено в користування частину земельної ділянки загальною площею 415 кв.м., розташовану з приляганням до лівої, правої та задньої меж, що включає у тому числі площу, зайняту під частиною будинку літ. «А», верандою літ. «а» та літ. «Ж,З,Б» - сараї, літ. «Е» - вбиральня, літ. «И,Д» - літня кухня.

В`їзд (прохід) на земельну ділянку здійснювати з боку вулиці Умова, через існуючі ворота, влаштовані в огорожі по лівій межі земельної ділянки.

Ділянка, яку виділено в користування ОСОБА_2 , обмежена точками «И-К-Г-Д-Е-А-И», проходить наступним чином:

- від кута правої межі з точки «И» по прямій лінії вздовж задньої межі довжиною 27,53 м. до перетину з лівою межею в точці «К».

- з точки «К» поворот ліворуч і по прямій лінії вздовж лівої межі земельної ділянки довжиною 4,8 м. до точки «Г».

- з точки «Г» поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 11,00 м. до перетину в точці «Д».

- з точки «Д» поворот праворуч і по прямій довжиною 17,10 м. до перетину в точці «Е».

- з точки «Е» поворот ліворуч і по прямій довжиною 2м. до перетину з житловим будинком літ «А» і далі по між будинковим перегородкам вздовж всього будинку.

- потім, навскіс довжиною 3,37м. і далі по прямій 2,00 м. з відступом 1,0 м. від будівлі літ. «Д» до перетину з правою межею в точці «А».

- далі поворот ліворуч і вздовж лівої межі довжиною 22,52 м. до перетину з задньою межею в точці «И».

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Петренко Н.О., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду постановлено незаконним складом суду.

Судом не взято до уваги те, що відповідач зареєстрований та проживає у даному будинку зі своєю родиною дружиною та дітьми.

Також апелянт вважає, що у справі була проведена експертиза з чисельними порушеннями, без урахування інтересів відповідача та його родини.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника - адвоката Шепеля В.С., адвоката Чирка О.О., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з висновку експерта про можливість розподілу та встановлення порядку користування.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконкому Іллічівської районної ради від 08.08.1956 року ОСОБА_6 відвели на пос. Дзержинського уч. 211 площею 530 кв.м. (а.с. 17 т. 1).

28 січня 1957 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, ОСОБА_6 , як забудовник отримав земельну ділянку площею 530 кв.м. на пос. Дзержинського (а.с. 15-16 т. 1).

30 листопада 1977 року ОСОБА_4 , 1961 р.н. та ОСОБА_1 , 1962 р.н. на підставі свідоцтва про право власності про спадкування за заповітом в рівних частках прийняли після смерті ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за АДРЕСА_2 (а.с. 8 т. 1).

Свідоцтво про спадкування за заповітом, посвідчено державним нотаріусом, зареєстровано у реєстрі № 2-10620, зареєстровано БТІ від 17.01.1986 року під № 17402, стор. 98 кн. 181 (а.с. 8 т. 1).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є власниками приватно спільної власності по 1/2 частки кожний, житлового будинку за АДРЕСА_1 , житловою площею 29,6 кв.м., площею земельної ділянки 530, загальною вартістю 111972 грн., вартістю самочинно збудованого 26800 грн. (а.с. 6-7 т. 1).

З технічного паспорту та інвентаризаційних свідчень на житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що домобудівля в цілому складається з житлового будинку під літ «А», загальною площею 73,6 кв.м., житловою 38,8 кв.м., гаражу літ «Б», літні кухні «И,Д», прибиральня під літ «Е», сараї під літ «Ж,З», огорожа та мощення (а.с. 12-14 т. 1).

В зазначених інвентарних документах зазначено, що літні кухня під літ «И,Д», прибиральня під літ «Е», сараї під літ «Ж,З» є самочинними будівлями (а.с. 14 т.1).

З матеріалів справи також вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , складається ж наступних приміщень 1-2 житлова площею 9,2 кв.м., 1-3 житлова площею 14,7 кв.м., 1-4 кухня площею 9,2 кв.м., 1-5 житлова площею 14,9 кв.м. , І - веранда площею 25,6 кв.м. (а.с. 142 т. 1).

При цьому відповідно до технічного паспорту приміщення 1-2 площею 9,2 кв.м. є самочинним приміщенням (а.с. 142 т. 1).

З кадастрової зйомки, проведеної на замовлення ОСОБА_2 , спеціалістом ОСОБА_7 , зроблена геодезія, відповідно до якої площа земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має загальну площу 830 кв.м. (а.с. 130 т. 1).

Відповідно до експертного висновку № 178/21 від 20.10.2021 року, після проведення перепланування та переобладнання, можливо провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , з відступом від ідеальних часток співвласників, розрахункова вартість 1/2 частини будинку складає 77887 грн.

З висновку експерта вбачається, що 1/2 частина житлового будинку з загальної площі (73,6 кв.м.) складає 36,8 кв.м., з житлової площі (38,8 кв.м.) 19,4 кв.м.

З експертного висновку вбачається, що експертом пропонується один, найбільш раціональний варіант поділу будинку, надвірних будівель і споруд з відхиленням розміру ідеальних часток : І співвласнику пропонується виділ літ. «А» - житловий будинок, в складі приміщень:1-2 кухня пл. 9,2 м2 17413, грн.; 1-3 житлова пл. 14,1 м2 26687 грн.; І- веранда пл. 12,5м2 13684 грн. Всього загальна площа складає 35,8 м2, інвентарна вартість складає 57784 грн.

ІІ співвласнику пропонується виділ літ. «А» - житловий будинок, в складі приміщень: 1-4 кухня пл. 9,2 м2 17413 грн., 1-5 житлова пл. 14,9 м2 28201 грн., підвал під частиною будинку -12009 грн., ІІ- веранда пл. 12,5 м2 13684 грн. Всього загальна площа складає 35,8 м2, інвентарна вартість складає 71307 грн., надвірні будівлі та споруди: літ. «Б» - гараж 11142 грн.

Надвірні споруди, які залишаються в загальному користуванні: №1,2 1/2 огорожі 2970 грн., І 1/2 мощення 3865 грн. Всього: інвентарна вартість складає 6835 грн. Разом інвентарна вартість становить 89284 грн.

Надвірні споруди, які залишаються в загальному користуванні: №3 ворота 1870 грн., №1,2 1/2 огорожі 2970 грн., І 1/2 мощення 3865 грн. Всього інвентарна вартість складає 8705 грн. Разом інвентарна вартість становить 66489 грн.

Також з висновку експерту вбачається, що ідеально виходячи з площі земельної ділянки 830 кв.м., співвласникам з частками 1/2 виділяється по 415 кв.м., наступним чином:

- співвласнику І пропонується виділити в користування частину земельної ділянки загальною площею 415 кв.м., розташовану з приляганням до фасадної, лівої та правої меж, що включає у тому числі площу, зайняту під частиною будинку літ. «А», верандою літ «а».

В`їзд (прохід) на земельну ділянку здійснювати з боку вулиці Марата, через існуючу хвіртку у воротах, влаштовані в огорожі по фасадній межі земельної ділянки.

Ділянка, яку виділити в користування 1 співвласнику, обмежена точками «Б-В-Г-Д-Е-А-Б» та проходить наступним чином:

- від кута правої межі з точки «Б» по прямій лінії вздовж фасадної межі довжиною 27, 76 м. до перетину з лівою межею в точці «В».

- з точки «В» поворот праворуч і по прямій лінії вздовж лівої межі земельної ділянки довжиною 25,05 м. до точки «Г».

- з точки «Г» поворот праворуч по прямій лінії довжиною 11,00 м. до перетину в точці «Д».

- з точки «Д» поворот праворуч і по прямій довжиною 17,10 м. до перетину в точці «Е».

- з точки «Е» поворот ліворуч і по прямій довжиною 2 м. перетину з житловим будинком літ. «А» і далі по між будинковим перегородкам вздовж всього будинку.

- потім, навскіс довжиною 3,37м. і далі по прямій 2,00 м. з відступом 1,0 м. від будівлі літ. «Д» до перетину з правою межею в точці «А».

- далі поворот праворуч і вздовж лівої межі довжиною 7,67 м. до перетину з фасадною межею в точці «Б».

- співвласнику ІІ запропоновано виділити в користування частину земельної ділянки загальною площею 415 кв.м., розташовану з приляганням до лівої, правої та задньої меж, що включає у тому числі площу, зайняту під частиною будинку літ. «А», верандою літ. «а» та літ. «Ж,З,Б» - сараї, літ. «Е» - вбиральня, літ. «И,Д» - літня кухня.

В`їзд (прохід) на земельну ділянку здійснювати з боку вулиці Умова, через існуючі ворота, влаштовані в огорожі по лівій межі земельної ділянки.

Ділянка, яку виділити в користування ІІ співвласнику, обмежена точками «И-К-Г-Д-Е-А-И», проходить наступним чином:

- від кута правої межі з точки «И» по прямій лінії вздовж задньої межі довжиною 27,53 м. до перетину з лівою межею в точці «К».

- з точки «К» поворот ліворуч і по прямій лінії вздовж лівої межі земельної ділянки довжиною 4,8 м. до точки «Г».

- з точки «Г» поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 11,00 м. до перетину в точці «Д».

- з точки «Д» поворот праворуч і по прямій довжиною 17,10 м. до перетину в точці «Е».

- з точки «Е» поворот ліворуч і по прямій довжиною 2 м. до перетину з житловим будинком літ «А» і далі по між будинковим перегородкам вздовж всього будинку.

- потім, навскіс довжиною 3,37 м. і далі по прямій 2,00 м. з відступом 1,0 м. від будівлі літ. «Д» до перетину з правою межею в точці «А».

- далі поворот ліворуч і вздовж лівої межі довжиною 22,52 м. до перетину з задньою межею в точці «И» (а.с. 154-171 т. 1).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення виходив саме з експертного дослідження, на підставі якого були змінені позовні вимоги ОСОБА_2 , розподіляючи житловий будинок та встановлюючи порядок користування земельною ділянкою.

Однак, такий висновок суду зроблено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи , недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а також з порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права за наступних підстав.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У частині другій статті 372 ЦК України зазначено, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України.

За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна,крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання,які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до технічної документації будинку та господарських споруд, розташованого за АДРЕСА_1 , до складу входять самочинні споруди та приміщення, які експерт включив у розподіл, з, при цьому в експертному дослідженні зазначено про самочинні спорудипозначених під літ «И, Д» літні кухні, під літ «Е» прибиральня, під літ «Ж,З» сараї та приміщення 1-2 площею 9,2 кв.м.

Не зважаючи на наявність самочинних будівель та самочинно побудованого приміщення під № 1-2, суд розподіляє будинок, визнаючи право власності на самочинні збудовані споруди та приміщення за співвласниками в порядку поділу.

Також з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка була виділена під будівництво складала 530 кв.м., не зважаючи на це, суд встановлює порядок користування земельної ділянки площею 830 кв.м., без належних доказів про виділення земельної ділянки такої площі.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право користування земельною ділянкою посвідчується державним актом чи договором оренди.

За положеннями ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів, приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції встановлюючи порядок користування співвласникам будинку у розмірі по 415 кв.м. кожному, не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до матеріалів справи площа земельної ділянки, яка була виділена під будівництво складала 530 кв.м., а відповідно до проведеної геодезії та експертного висновку площа земельної ділянки складає 830 кв.м., що на 300 кв.м. більш ніж було виділено, у користування.

Зокрема, суд не врахував, що згідно з наведеними вище нормами ЗК України землекористувач має право на встановлення порядку користування тією земельною ділянкою, яка йому належить або якою він користується згідно із законом, а не чужою земельною ділянкою .

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З урахуванням викладених вище норм матеріального права, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

З зазначеного вище вбачається, що питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після введення самочинного будівництва до експлуатації та визнання права власності на них відповідно до закону.

Встановлення порядку користування земельної ділянкою, яка перевищує площу, яка на підставі встановлюючи документів надана ОСОБА_6 має розглядатися з належним відповідачем, а саме органом місцевого самоврядування, який є Одеська міська рада.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що позов заявлено не до нього, а до ОСОБА_1 , однак колегія суддів вважає ці пояснення необґрунтованими з підстав того, що саме ОСОБА_1 є співвласником спірного будинку, який приймав участь у справі, також через свого представника, а тому ствердження, що ОСОБА_1 не є ОСОБА_1 , можуть бути усунуті шляхом виправлення описки.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги адвоката Петренко Н.О., поданої в інтересах ОСОБА_1 про те, що судом не враховано, що в будинку проживає відповідач разом зі своєю родиною, а також посилається на те, що судом порушено порядок проведення експертизи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з залишенням позовних вимог ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Петренко Наталії Олегівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова