Єдиний унікальний номер 722/2610/23
Номер провадження 2-о/722/16/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокиряни в порядку окремого провадження цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2023 року заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 06.08.2007 року між ними було зареєстровано шлюб під час якого у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, їхнє спільне сімейне життя не склалося, з січня 2021 року вони припинили сімейні стосунки та почали проживати окремо. З того ж часу вони узгодили місце проживання їхніх спільних дітей з батьком, ОСОБА_1 , за місцем його реєстрації в АДРЕСА_1 .

В листопаді 2023 року вони добровільно вирішили розірвати шлюб, у зв`язку з чим 12.12.2023 року уклали нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України.

Окрім цього, із врахуванням того, що ОСОБА_1 фактично з 2021 року самостійно виховує та утримує дітей, просив встановити даний юридичний факт.

Встановлення даного факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть йому можливість оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини та після закінчення воєнного стану виїхати з ним за кордон, без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла.

Чинним законодавством України не конкретизовано перелік пільг, право на отримання яких надається одинокому батьку, однак він користується тими ж правами, що і одинока матір.

Так, стаття 184 Кодексу законів про працю України встановлює заборону у відмові одинокій матері в прийнятті на роботу, зниження заробітної плати та у звільненні за ініціативою роботодавця до досягнення дитиною 14-літнього віку. Якщо роботодавець відмовляє у прийнятті на роботу, то в такому разі він повинен надати письмові пояснення, а жінка, якій відмовлено у роботі, має право звернутись до суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» одинокій матері, батьку надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів (без урахування святкових і неробочих днів). Невикористану за попередні роки додаткову відпустку одинока мати може взяти в будь-який ч ас, або ж у разі звільнення вона буде компенсована грошима. Крім того, їм даються щорічні відпустки у зручний для них час.

Статтею 45 ЖК Української РСР передбачено право на першочергове отримання житла одинокими матерями, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно з ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокі матері мають право на фінансову підтримку дитини в розмірі, встановленому ст.18-3 цього ж закону.

В порядку передбаченому п. «а» підпункту 169.1.3 ст. 169 Податкового кодексу України, одинокій матері надається податкова соціальна пільга у розмірі, що дорівнює 150% суми звичайної податкової соціальної пільги у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років.

Порядок встановлення правового статусу «одинокого батька», не врегульовано законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Окрім цього, враховуючи необхідність встановлення статусу «одинокий батько», що дасть можливість заявнику оформити соціальну допомогу на дитину, змінити місце його проживання та, після закінчення воєнного стану, виїхати разом з дитиною за кордон, без документального оформлення згоди матері.

Заявники в судове засідання не з`явилися, звернулись до суду з письмовими заявами провести розгляд справи без їхньої участі.

При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що він разом з дітьми проживає в с. Грубна Дністровського району Чернівецької області, а його колишня дружина проживає в смт. Кельменці Дністровського району.

Заявниця ОСОБА_2 в поданій заяві вказала, що з ОСОБА_1 вони припинили сімейні стосунки з 2021 року. З тих пір вона проживає окремо в смт. Кельменці Дністровського району, а їхні спільні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишились проживати з батьком та знаходяться на його вихованні та утриманні. Спільних стосунків з ОСОБА_1 не підтримує та не спілкується з ним. Заявлені вимоги підтримує в повному об`ємі та підтверджує факт самостійного виховання ОСОБА_1 їхніх дітей.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 06.08.2007 року між заявниками було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кельменецького РУЮ за актовим записом №47.

Під час шлюбу у заявників народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Судом встановлено, що заявники з січня 2021 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, разом не проживають, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає їхній волі.

Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права неповнолітніх дітей, які проживають разом з батьком ОСОБА_1 та перебувають на його утриманні, оскільки згідно договору, укладеного 12.12.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Шамброю В.А., заявники визначили з ким із них будуть проживати діти та яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні.

Окрім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 2021 року повністю перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються витягами з реєстру територіальної громади про місце реєстрації дітей, довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №963 від 07.12.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 12.12.2023 року та визнаються сторонами.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У спірних правовідносинах суд виступає у ролі арбітра, який уповноважений всебічно сприяти розгляду справи та, за результатом такого розгляду, постановити рішення.

При цьому, одним з головних аспектів здійснення цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд зобов`язаний розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог та не уповноважений виходити за їх межі.

Тобто, цивільний процесуальний закон не передбачає право суду, під час розгляду справи по суті, ініціювати на власний розсуд розгляд позовних вимог, відмінних від заявлених позивачем, та не вправі змінювати їх формулювання, викладене в прохальній частині позову.

Таким чином, із врахуванням наведених вище вимог закону та встановлених обставин суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст.24, 104, 105, 109, 112-115 СК України ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований 06.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №47.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою с.Грубна Дністровського району Чернівецької області неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію даного рішення, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Сокирянський районний суд Чернівецької області відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя О.М.Ратешенко