КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/130/16-ц
Провадження № 2/552/83/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді Шаповал Т.В.,

при секретарі Біжко Т.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, третя особа: Харківська міська рада,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради 12.01.2016 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 17 лютого 2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, який згідно з його преамбулою покликаний встановити правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2011 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»(далі за текстом Закон) замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області від 23.02.2015 №ХК 06, ОСОБА_2 є замовником реконструкції нежитлових приміщень в будинку літ.А-2 по АДРЕСА_1 під житлові квартири.

На виконання п. 1 ст. 40 Закону рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами рішення від 22.05.2013 № 319) (далі за текстом Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Вказаний Порядок був прийнятий та оприлюднений Харківською міською радою, тому відповідно до норм ч. 1 ст. 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов`язковим до виконання на території м. Харкова.

Пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова у розмірах: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд та 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків.

Залучення замовників здійснюється на підставі договорів про пайову участь, які укладаються з Департаментом економіки та комунального майна. Типовий договір затверджено цим Порядком. Для укладення такого договору замовник зобов`язаний звернутись із відповідною заявою до Департаменту. Визначений Законом та Порядком пайової участі обов`язок відповідачем не виконано та не укладено з Департаментом економіки та комунального майна міської ради відповідного договору про пайову участь.

Вказував, що на виконання положень Порядку листом управління соціально економічного розвитку,планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 18.03.2015 №132/0/114-15 проінформовано ОСОБА_2 про необхідність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Звернень від ОСОБА_2 ні до Департаменту економіки та комунального майна, а ні до Харківської міської ради не надходило. Листом управління соціально економічного розвитку, планування та обліку Департаменту Економіки та комунального майна від 20.04.2015 №230/0/114-15 направлено до ОСОБА_2 для розгляду та підписання 2 оригінали договору про пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповідь на вказаний лист або укладеного договору чи протоколу розбіжностей до проекту договору до управління соціально економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна або Харківської міської ради від ОСОБА_2 не надходило. Такими діями забудовника порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Таким чином, Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради вчинено передбачені вказаним Порядком дії,спрямовані на укладення договору.

Посилався на те, що позивач звернувся до відповідача з листом від 20.04.2015 №231/0/114-15 з пропозицією укласти вказаний договір, додавши його проект ( два примірника), складений відповідно до типового договору, передбаченого Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, який містить всі істотні умови, визначені Законом. Станом на цей час звернення щодо змін в істотні умови договору про пайову участь від відповідача до позивача або Харківської ради не надходило. Відтак спірний догові відповідає вимогам чинного законодавства та типовій формі.

Просив суд визнати укладений договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_2 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в наступній редакції:

ДОГОВІР

про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова

м. Харків «___» ________ 20__________р.

Департамент економіки та комунального майна, іменований надалі «Департамент», в особі заступника міського голови - директора Департаменту економіки та комунального майна ОСОБА_3 , що діє на підставі Положення про Департамент економіки та комунального майна, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.11.2010 №07/10 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 6 скликання», з однієї сторони, та з іншої сторони ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідент.номер НОМЕР_1 ), іменований надалі «Замовник», на виконання Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 (із змінами), уклали цей договір про наступне.

1.Предмет договору

1.1.Цей договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі «Замовника» у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири.

2.Обов`язки сторін

2.1.«Замовник»:

2.1.1.Здійснює перерахування до бюджету м. Харкова (код платежу 24170000, рахунок 0002, МФО 851011, , банк ГУДКСУ у Харківській області, одержувач УДКСУ у місті Харкові Харківської області) коштів у розмірі 424413,14 грн. ( чотириста двадцять чотири тисячі чотириста тринадцять гривень 14 коп.), згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова, який додається.

2.1.2.Сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладання даного договору.

2.2.«Департамент»:

2.2.1.На запит «Замовника» надає лист про підтвердження факту повної сплати пайового внеску після остаточного розрахунку по укладеним договорам про пайову участь на підставі даних Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради.

3.Відповідальність сторін

3.1.У разі невиконання або неналежного виконання «Замовником» обов`язків, передбачених п. 2.1. цього договору, «Замовник» сплачує до бюджету м. Харкова штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін.

4.Час та дія договору

4.1.Договір набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладання цього договору, та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором.

5.Зміна та розірвання договору

5.1.Зміна та розірвання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

5.2.Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

5.3.Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання Договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

5.4.У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5.5.Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

6.Особливі умови

6.1. З питань, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України.

6.2.Умови договору можуть бути змінені або доповнені тільки з письмової згоди сторін і оформляються додатковою угодою до договору.

6.3.У випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) будь-якої із сторін цього договору, права та обов`язки за цим договором переходять до правонаступників.

6.4.У разі зміни власника нерухомого майна, зазначеного в п. 1.1. договору, права та обов`язки щодо виконання умов договору переходять до нового власника.

6.5.Спори, що виникають між сторонами при виконанні, розірванні, або припиненні договору, вирішуються у судовому порядку.

6.6.Договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх обов`язків за договором.

6.7.Цей договір складений у 2-х примірниках, які мають силу оригіналу.

7.Адреси та реквізити сторін

Від «Департаменту» Від «Замовника»

Заступник міського голови ОСОБА_2

директор Департаменту економіки АДРЕСА_3

та комунального майна ідентифікаційний номер

____________М.І. Фатєєв _________________(підпис)

61003. м. Харків, м-н Конституції, 7

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.01.2016 року відкрито провадження у даній справі.

25.04.2016 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від третьої особи Харківської міської ради надійшли пояснення по справі. Зазначив, що діями забудовника порушуються права та інтереси територіальної громади м. Харкова на отримання пайових внесків.

Визначений Законом та Порядком пайової участі обов`язок відповідачем не виконано та не укладено з Департаментом економіки та комунального майна міської ради відповідного договору про пайову участь. У свою чергу Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради вчинено передбачені вказаними Порядком дії, спрямовані на укладення договору.

Харківська міська рада зазначила, що участь у створенні та розвитку інженерно транспортної інфраструктури населеного пункту є обов`язковою для замовників усіх видів будівництва незалежно від факту прийняття об`єкта до експлуатації, відмова замовника від укладення договору суперечить вимогам чинного законодавства, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

17.12.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Вказував, що позивач звертаючись до суду з позовом, просив визнати укладеним з ним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який на час розгляду справи стратив чинність, тому задоволенні вимог позивача призведуть до порушення його цивільних прав та будуть суперечити чинному на даний час законодавству, а тому у задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову.

18.12.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від позивача надійшла відповідь на відзив. Вказував, що станом на дату введення в експлуатацію 23.02.2015 року, які діяли і на час поданні позову до суду грудень 2015 року, діяли норми ст.40 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідач до 23.02.2015 року, у період деїст.40 Закону №3038, повинен був звернутись до позивача щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію з тим, щоб позивачем було підготовлено необхідний розрахунок величини пайової участі та проект договору про пайову участь, який відповідач після ознайомлення мав підписати з дотриманням вимоги щодо строку до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Враховуючи, що відповідач був замовником будівництва, тому саме на нього поширюється дія ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», однак у встановлений законом строк із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста, відповідач не звернувся.

За таких обставин, позивач вважає, що відповідачем, як забудовником, порушено обов`язок щодо укладення з місцевою радою договору про його пайову участь та сплати коштів для створення і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури, так як дані правовідносини регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції ст.40 Закону №3038, яка діяла на час прийняття гаражів кооперативом у експлуатацію. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2023 року справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду.

Третя особа Харківська міська рада свого представника у судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про день і час розгляду.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є замовником об`єкта «реконструкція нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири».

23.02.2015 року Департаментом ДАБІ у Харківській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ХК 06, в якій зазначено, що ОСОБА_2 проводив реконструкцію нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири.

Як встановлено в ч.ч. 1-3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI, яка була чинною на час завершення відповідачем реконструкції, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

В ч. 9 ст. 40 вказаного Закону було визначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

На час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту «реконструкція нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири» ОСОБА_2 не уклав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Умови та процедура залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та механізм визначення розміру пайової участі на дату введення відповідачем об`єкта в експлуатацію був урегульований "Порядком пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова", затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804.

Згідно з пунктом 1.3 вищевказаного Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.

Відповідно до п. 1.4 Порядку залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Пунктом 1.5 Порядку визначено, що пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку не пізніше ніж за 30 календарних днів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію замовник будівництва зобов`язаний звернутися із заявою до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова. До заяви необхідно додати визначені пунктом 2.6 Порядку документи.

Таким чином, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва.

18 березня 2015 року за вих. № 132/0/114-15 Департамент економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради надіслав ОСОБА_2 лист-повідомлення про необхідність укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири площею будівлі 1313,4 кв.м., прийнята в експлуатацію 23.02.2015 року, в якому вказано про невиконання ним ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" , наголосивши про необхідність у десятиденний термін звернутися із заявою до Департаменту економіки та комунального майна ХМР для підготовки проекту договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та надати документи, передбачені п.2.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, розробленого згідно із ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та затвердженого рішенням виконавчого комітету ХМР від 22.05.2013 №319.

Крім того, 20 квітня 2015 року за вих. № 230/0/114-15 Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири. Зазначив, що направляє у 2-х примірниках для розгляду та підписання договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири. Роз`яснено, що згідно з п.5.6 зазначеного Порядку ( зі змінами) для підписання договору відповідачу необхідно прибути ( з паспортами) до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, а у разі неможливості, оформити договір відповідно до вимог чинного законодавства ( підписати), та один його примірник з додатками повернути до Департаменту, або повідомити Департамент про прийняття умов договору або їх не прийняття у двадцятиденний термін після отримання даного договору.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" , замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

В ч. 1 ст. 2 вказаного Закону визначено, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Станом на введення в експлуатацію об`єкту " реконструкція нежитлових приміщень в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_1 під житлові квартири», була чинною стаття 40 вищевказаного Закону № 3038-VI, відповідно до ч.ч. 2, 3, 5, 9 якої замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Зі змісту вищевказаної норми випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 911/594/18 (провадження № 12-81гс19), від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (провадження № 12-34гс21).

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Разом з тим, 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

При набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Крім того, в п. 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно ч. 1 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Зі змісту зазначених норм слідує, що судом розглядаються спори, що виникають при укладанні договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону. При цьому день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Вирішивши такий спір, суд вказує в резолютивній частині рішення умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Тобто з моментом набрання чинності рішенням суду (укладенням договору) пов`язується початок дії договору, відбувається набуття сторонами договору цивільних прав та обов`язків, встановлюється відповідальність сторін - правовідносини фактично регулюються на майбутнє.

Однак з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону № 3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом.

Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 909/1143/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 904/4442/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону № 3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 922/267/20 та від 23 березня 2021 року у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону № 3038-VI ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена.

Зазначені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14.12.2021 року в справі № 643/21744/19.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

У зв`язку з припиненням правовідносин забудови, визнанням договору укладеним та встановленням прав та обов`язків сторін на майбутнє на підставі нормативного акта, який скасовано, не є законним та ефективним способом захисту, що не відновлює право органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури до здачі об`єкта будівництва в експлуатацію.

В абзацах 6, 7, ч. 9 ст. 40 Закону № 3038-VI визначено, що невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

При цьому у відповідності з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, має право вимагати повернення цих коштів на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 від 14.12.2021 року у справі № 643/21744/19.

За таких обставин, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції,7, ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ;

третя особа Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції,7, .

Головуючий суддя Т.В.Шаповал