АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

м. Чернівці

справа № 717/436/24

провадження №22-ц/822/657/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Городніщева Єлизавета Олегівна, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року, головуючий у першій інстанції Туржанський В.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Столітній М.М., у лютому 2024 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 у електронній формі.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» вчинено договір факторингу від 17 січня 2023 року №17,01/23-Ф, за яким право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України».

ОСОБА_1 не виконано зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 з повернення кредиту в сумі 12050 грн, сплати відсотків за користування кредитом в сумі 27471 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» заборгованість в сумі 39524 грн, інфляційні втрати в сумі 10948 грн 14 коп., три відсотки річних в сумі 2410 грн 42 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Городніщева Є.О., в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» кредит в сумі 12050 грн, проценти за користування кредитом в сумі 27474 грн, інфляційні втрати в сумі 192 грн 80 коп., три проценти річних в сумі 26 грн 74 коп.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 у електронній формі, не виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором, перехід права вимоги за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» на підставі договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» факторингу від 17 січня 2023 року №17,01/23-Ф.

Вказує на ненадання судом першої інстанції належної оцінки доказам нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредиту, пролонгації договору та продовження строку користування кредитом на 90 календарних днів, здійснення ОСОБА_1 часткової оплати процентів за користування кредитом.

Посилається на доведеність отримання ОСОБА_1 від первісного кредитора коштів в сумі 12050 грн, підтвердження таких обставин оплатою ОСОБА_1 суми нарахованих процентів за користування кредитом.

Вважає, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні витрати за період з 28 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 192 грн 80 коп. (12050 грн (сума боргу) х 101,6% (сукупний індекс інфляції) / 100% -12050 грн (сума боргу)), три проценти річних за період з 28 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року (27 днів) в сумі 26 грн 74 коп. (12050 грн (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% х 27 (кількість днів) / 365 (днів у році).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Городніщева Є.О., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Городніщева Є.О., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 в електронній формі, відступлення права вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» факторингу від 17 січня 2023 року №17.01/23-Ф.

Водночас судом першої інстанції дійшов висновку про недоведеність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 12050 грн, недоведеність порушення ОСОБА_1 зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 з повернення кредиту та процентів, розміру заборгованості.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про відсутність у матеріалах справи первинних документів, які підтверджують наявність заборгованості за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990.

Також суд першої інстанції вважав, що розрахунок заборгованості не є належним доказом розміру заборгованості, не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність»

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 в електронній формі.

Після чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» вчинено договір факторингу від 17 січня 2023 року №17.01/23-Ф.

На підставі витягу з реєстру божників від 17 грудня 2021 року (додаток №1 до договору факторингу від 17 січня 2023 року №17.01/23-Ф право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за кредитом в сумі 12050 грн, відсотками в сумі 27474 грн.

До матеріалів справи приєднано договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про рпганізацію переказу грошових коштів від 20 квітня 20917 року №ВП-200417-1.

За повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 19 січня 2023 року №6109-ВП 16 липня 2021 року успішно виконано операцію з переказу коштів в сумі 12050 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно із розрахунком заборгованості, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за договором від 16 липня 2021 року №4469990, нараховані проценти за період з 16 липня 2021 року по 27 січня 2022 року в сумі 27474 грн, з 27 січня 2022 року розмір заборгованості з кредиту в сумі 12050 грн, з процентів в сумі 27474 грн не змінюється.

Також відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за договором від 16 липня 2021 року №4469990 позичальником ОСОБА_1 здійснено сплату процентів в сумі 13737 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 в електронній формі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.

Наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).

Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з?явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» вчинено договір факторингу від 17 січня 2023 року №17.01/23-Ф.

На підставі витягу з реєстру боржників від 17 грудня 2021 року (додаток №1 до договору факторингу від 17 січня 2023 року №17.01/23-Ф право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за кредитом в сумі 12050 грн, відсотками в сумі 27474 грн.

За змістом частини 1, 3 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Заслуговують на увагу посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» в апеляційній скарзі на доведеність надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» кредитних коштів за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту від 16 липня 2021 року №4469990, наявності права вимоги виконання зобов`язання у первісного кредитора.

На підставі пункту 2.1 договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту від 16 липня 2021 року №4469990 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій форму шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно із пунктом 2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно пункту 2.1 договору.

До матеріалів справи приєднано договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про організацію переказу грошових коштів від 20 квітня 20917 року №ВП-200417-1.

За повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 19 січня 2023 року №6109-ВП 16 липня 2021 року успішно виконано операцію з переказу коштів в сумі 12050 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 .

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для захисту права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» з виконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення отриманої суми кредиту.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ).

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ).

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

З огляду на наведене суд першої інстанції правильно вказав, що розрахунок заборгованості, наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за договором від 16 липня 2021 року №4469990, не є належним доказом виконання зобов`язання з надання ОСОБА_1 грошових коштів, розміру невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту та процентів.

Водночас ОСОБА_1 не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_1 на спростування обставин отримання 16 липня 2021 року кредиту в сумі 12050 грн.

На підставі пункту 1.4 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту від 16 липня 2021 року №4469990 строк кредиту 30 днів.

За змістом пункту 4.1, 4.2.2, 4.3.1 договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктом 4.2 договору, або в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов, зазначених в пункті 4.3 договору.

Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійснення платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства ( в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству) повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до пунктів 4.2.2 - 4.2.4.

Споживач дає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пункті 4.3.1 договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», звертаючись до суду з позовом про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 16 липня 2021 року по 27 січня 2022 року в сумі 27471 грн., зазначало про пролонгацію договору.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 дій з продовження строку договору, зокрема здійснення ОСОБА_1 платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, не повідомлення про не бажання продовжувати строк користування кредитом.

У додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №4469990 від 16 липня 2021 року вказано реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» для оплати, рахунок № НОМЕР_3 .

У матеріалах справи відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 оплати на наведений рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» процентів 18 серпня 2021 року в сумі 4121 грн 10 коп., 18 вересня 2021 року в сумі 7097 грн 45 коп., 29 вересня 2021 року в сумі 2518 грн 45 коп.

Ураховуючи, що розрахунок заборгованості, наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за договором від 16 липня 2021 року №4469990, не відноситься до первинних документів та не містить інформацію про рух коштів та операції по картковому рахунку, цей документ не є достатнім доказом для висновку про розмір невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків.

Згідно із пунктом 6.1 договру між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту від 16 липня 2021 року №4469990 сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення здійснюватимуться згідно графіка платежів.

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до договору №4469990 від 16 липня 2021 року) графік платежів розраховано з 16 липня 2021 року по 15 серпня 2021 року, загальна вартість кредиту складає 18918 грн, 50 коп., проценти за користування кредитом складають 6868 грн 50 коп.

З огляду на наведене підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансовая компанія «Фінтраст України» проценти за користування кредитом з 16 липня 2021 року по 15 серпня 2021 року в сумі 6868 грн 50 коп.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому в межах вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні витрати за період з 28 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 192 грн 80 коп. (12050 грн (сума боргу) х 101,6% (сукупний індекс інфляції) / 100% -12050 грн (сума боргу)), три проценти річних за період з 28 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року (27 днів) в сумі 26 грн 74 коп. (12050 грн (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% х 27 (кількість днів) / 365 (днів у році).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України», в інтересах якого діє адвокат Городніщева Єлизавета Олегівна, задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 скасувати.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту 16 липня 2021 року №4469990 кредит в сумі 12050 грн, проценти в сумі 6868 грн 50 коп., інфляційні втрати в сумі 192 грн 80 коп., три проценти річних в сумі 26 грн 74 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 26 вересня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк