Справа № 361/7336/24
Провадження № 2-з/361/126/24
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

10 вересня 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Бражник Н.М. перевіривши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Слободянюка Валентина Валентиновича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, -

УСТАНОВИЛА:

Адвокат Слободянюк В.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до суду зазначену заяву.

Заяву мотивував тим, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки із кадастровим номером :01:044:0021 площею 0,1840 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

На суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :01:044:0025 за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що перебуває у власності ОСОБА_2 та введений в експлуатацію 02 травня 2022 року шляхом реєстрації Державною інспекцією архітектури та містобудування України декларації про готовність об`єкту до експлуатації № ІУ 54.

Орієнтовано з травня 2024 року відповідачем, із порушенням вимог містобудівного законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил, почались проводитись будівельні роботи із добудови до зазначеного житлового будинку та господарських споруд прибудов.

У червні 2024 року про факт про проведенням відповідачем самочинного будівництва позивачка повідомила в.о. голови Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Борсук О.М. та старосту Гоголівського Старостату Примак Р.П., просила їх вжити заходи.

Проте, станом на день звернення до суду з позовом відповідач продовжує виконання будівельних робіт.

У порушення вимог Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 3.21 ДБН А.2.2-3:2014«СКЛАД ТА ЗМІСТ ПРОЕКТНОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ НА БУДІВНИЦТВО» із Зміною № 1 та Зміною № 2, будівництво відповідачем здійснюється без отримання документів дозвільного характеру, за відсутності затвердженої проєктної документації, з істотним порушенням будівельних норм та правил.

Зазначив, що з огляду на ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 18 травня 2021 року № 914/1570/20 та Верховний Суд у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17, від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 викладали висновки щодо мети, умов, підстав забезпечення позову.

Вважає, що невжиття у цій справі заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки може:

1.Завдати майнової шкоди позивачці та створити умови, завдяки яким порушиться право на вільне володіння своїм майном;

2.Продовження будівельних робіт відповідачем завдасть шкоді охоронюваним інтересах позивача та надасть відповідачу вільного, та протиправного розпорядження чужим майном.

На підставі викладеного просив суд

1) Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, яке побудоване на земельній ділянці за кадастровим номером :01:044:0025, за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим третім особам здійснювати/виконувати підготовчі та будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:044:0025.

У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Бражник Н. М.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

У Рішенні від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову вживається у випадку якщо позивач має побоювання, які викликані тим, що відповідачем протягом розгляду справи по суті буде вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду, у разі ухвалення судом рішення про задоволенні позовних вимог.

Вживаються заходи забезпечення позову у всіх видах судочинства адміністративному, господарському, цивільному та кримінальному. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Різноманітність видів забезпечення позову визначається складністю та численністю правовідносин, до яких вступають учасники судового процесу. Кожен окремий вид забезпечення позову певною мірою відображає специфіку відповідних правовідносин.

Слід вказати на те, що види забезпечення позову нерозривно пов`язані з позовом. Від обґрунтованості та доведеності позовних вимог залежить вжиття або не вжиття судом певного виду забезпечення позову. При цьому питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявником не додано до заяви будь-яких доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у визначений ним спосіб, який, зокрема, крім відповідача поширюється і на невизначене коло осіб, не вказані конкретні обставини, що вказують на фактичне або імовірне вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання його обов`язку за імовірним рішенням суду, якщо позов буде задоволено, зокрема таких як реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відтак, у поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано та не доведено, належними доказами, яким чином невжиття заходів забезпечення позову про який просить представник заявника, а саме заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, яке побудоване на земельній ділянці за кадастровим номером :01:044:0025, за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим третім особам здійснювати/виконувати підготовчі та будівельні роботи на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:044:0025) може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.

Саме по собі посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Підстав вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, немає.

Враховуючи викладене, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Висновки застосування норм права щодо мети, умов, підстав забезпечення позову у цій справі не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, від 18 травня 2021 року № 914/1570/20, Верховний Суд у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17, від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 та враховані під час ухвалення судового рішення.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 247, 258260 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Слободянюка Валентина Валентиновича про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Бражник