СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21063/23

пр. № 2/759/667/24

25 січня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП,d81yCoppUllcm

ВСТАНОВИВ:d81yCoppUllcm

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 виданого 23.01.2021 року ТСЦ 4641 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу "KIA CARENS" д.н.з. НОМЕР_2.

14.07.203 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем "АЗЛК" д.н.з. НОМЕР_3 в м. Києві, на перехресті проспекту Академіка Палладіна та вул. Стеценка здійснив рух на забороняючий сигнал світофору та скоїв зіткнення з автомобілем "KIA" д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2023 року, яка набрала законної сили відповідача визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована в ПАТ НАСК "ОРАНТА" за полісом обов'язкового страхування АТ №3276580, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого в розмірі 160 тис. грн., з франшизою в розмірі 1500 грн.

08.09.2023 року позивач повідомив страховика про настання страхового випадку та подав заяву про страхове відшкодування.

Згідно висновку експерта №ВЕД-45/23 від 13.10.2023 р., вартість матеріального збитку(шкоди), завданої власнику колісного транспортного засобу KIA Carens р.н. НОМЕР_2, та вартість відновлювального ремонту (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу) пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, станом на дату ДТП 14.07.2023 р., становить: 290 082,46 грн., 250 532,05 грн.

Вартість сплачених позивачем послуг судового експерта з проведення транспортно-товарознавчого дослідження, виготовлення висновку №ВЕД - 45/23 від 13.10.2023 року склала 8 364,30 грн.

Як убачається з загального висновку судового експерта №ВЕД-45/23 від 13.10.2023 року та відповідно до умов страхування з лімітом відповідальності страховика, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що пов'язана з відновлювальним ремонтом транспортного засобу KIA Cаrens р.н. НОМЕР_2 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, станом на дату ДТП 14.07.2023 р., за виключенням страхового відшкодування за полісом АТ№3276580 у межах ліміту відповідальності, з урахуванням франшизи та виплати пов'язаних з проведеням судової експертизи, в розмірі (250 532,05+8364,30-158 500,00) = 100 396,35 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.10.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надано встановлений законом строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с.49).

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.50).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.51).

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 виданого 23.01.2021 року ТСЦ 4641 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу "KIA CARENS" д.н.з. НОМЕР_2.

14.07.203 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем "АЗЛК" д.н.з. НОМЕР_3 в м. Києві, на перехресті проспекту Академіка Палладіна та вул. Стеценка здійснив рух на забороняючий сигнал світофору та скоїв зіткнення з автомобілем "KIA" д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2023 року, яка набрала законної сили відповідача визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована в ПАТ НАСК "ОРАНТА" за полісом обов'язкового страхування АТ №3276580, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого в розмірі 160 тис. грн., з франшизою в розмірі 1500 грн.

08.09.2023 року позивач повідомив страховика про настання страхового випадку та подав заяву про страхове відшкодування, однак не отримав його, оскільки ще не минув строк.

Згідно висновку експерта №ВЕД-45/23 від 13.10.2023 р., вартість матеріального збитку(шкоди), завданої власнику колісного транспортного засобу KIA Carens р.н. НОМЕР_2, та вартість відновлювального ремонту (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу) пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, станом на дату ДТП 14.07.2023 р., становить: 290 082,46 грн., 250 532,05 грн.

Вартість сплачених позивачем послуг судового експерта з проведення транспортно-товарознавчого дослідження, виготовлення висновку №ВЕД - 45/23 від 13.10.2023 року склала 8 364,30 грн.

Як вбачається з загального висновку судового експерта №ВЕД-45/23 від 13.10.2023 року та відповідно до умов страхування з лімітом відповідальності страховика, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що пов'язана з відновлювальним ремонтом транспортного засобу KIA Cаrens р.н. НОМЕР_2 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, станом на дату ДТП 14.07.2023 р., за виключенням страхового відшкодування за полісом АТ№3276580 у межах ліміту відповідальності, з урахуванням франшизи та виплати пов'язаних з проведеням судової експертизи, в розмірі (250 532,05+8364,30-158 500,00) = 100 396,35 грн.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій винуватця шкоди.

Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з загального висновку судового експерта №ВЕД-45/23 від 13.10.2023 року та відповідно до умов страхування з лімітом відповідальності страховика, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога у частині стягнення матеріальної шкоди ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку у розмірі 92 032,05 грн., а також 8 364,30 грн., сплачених позивачем за складання висновку експерта.

Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи 17.07.2023 року між позивачем та адвокатом Пустовим Б.В. укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №029-07/23 (а.с. 36).

У позовній заяві позивач в особі представника просить стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп.

Відповідачем у свою чергу не подано до суду клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно постанови Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 постановлено висновок: що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суду було надано: договір №029-07/23 про надання правової допомоги від 17.07.2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №107/23 від 04.09.2023 року, акт про надання правової допомоги від 17.10.2023 року.(а.с. 36-40)

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.10.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновими вимогами, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті, відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 8 000 грн 00 коп., що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак позовні вимоги в частині стягнення професійної правничої допомоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 979, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,d81yCoppUllcm

УХВАЛИВ:d81yCoppUllcm

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 100 396,35 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.d81yCoppUllcm

Суддя : Ключник А.С.