Дата документу 16.04.2024 Справа № 336/3141/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/834/24 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/3141/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зазначала, що вона є власником автомобіля Citroen Jumper, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який придбала 17.12.2013 на підставі довідки рахунку ВІА № 9178570.

08.11.2020 нею була надана довіреність строком до 08.11.2030 з правом передоручення повноважень за цією довіреністю іншій особі, якою уповноважила ОСОБА_2 , ОСОБА_3 здавати автомобіль в оренду, обміняти, продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, належній їй автомобіль. Разом з наданням довіреності позивачем був переданий автомобіль, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 17.01.2014 та ключі. Оскільки через деякий час відповідачі перестали виходити на зв`язок, автомобіль або грошові кошти за його продаж не передали, ОСОБА_1 12.01.2022 склала нотаріально завірену заяву про скасування довіреності від 08.11.2020, повідомила про це відповідачів і запропонувала у строк до 15.03.2023 повернути автомобіль, проте останні відмовились повертати його, пославшись на те, що позивачка отримала грошові кошти. У зв`язку з тим, що відповідачами порушені її права як власника автомобіля, просила витребувати у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль Citroen Jumper, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, VIN-код НОМЕР_3 , разом зі свідоцтвом про реєстрацію Т3 шляхом вилучення та повернення власнику.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано від ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 автомобіль Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип- вантажний фургон малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб., дата реєстрації 17.12. 2013, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом їх вилучення та повернення власнику.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі по 2684 грн. з кожного.

Ухвалою цього ж суду від 10 січня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахував той факт, що спірний автомобіль є предметом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , проте останній не був залучений до участі у розгляді справи. Позивачка приховала від суду той факт, що спірний автомобіль не існує фактично, оскільки її чоловік у незаконний спосіб замінив (знищив) VIN-код, проте позивачка не вчинила жодної дії на перереєстрацію технічних змін, що не заперечувалося останньою і підтверджується її заявою до правоохоронних органів. Вважає, що пред`явлений до нього позов є спробою вирішити спір про поділ майна подружжя у не передбачений законом спосіб. На думку апелянта, судом порушені норми матеріального права, позивачка звернулася до суду із негаторним позовом, тоді як суд застосував до спірних правовідносин норми права, що регулюють вирішення віндикаційного позову. Вказує, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок солідарних дій відповідачів останні неправомірно утримують автомобіль і документи. Судом не застосовані правові висновки Верховного Суду у справі №761/22937/18 від 10 травня 2023 року щодо моменту переходу до нового власника права власності на рухоме майно, у справі №742/3315/16-ц від 27.06.2018 щодо витребування майна від добросовісного набувача, у справі №910/19865/17 від 21.08.2018 щодо неможливості одночасного пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння і про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Хрипченко Ю.Ю. вказує, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги вважає неспроможними. Право власності позивачки на автомобіль підтверджено належними і допустимими доказами, заміна VIN-коду автомобіля не має правового значення. Доказів належності спірного автомобіля до спільної сумісної власності подружжя матеріали справи не містять, вказане питання взагалі не відноситься до предмету доказування у спорі, що виник між сторонами. Вимога про усунення перешкод у користуванні автомобілем позивачкою не заявлялася і судом не розглядалася.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частинами 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили відповідні права, якими були наділені на підставі довіреності від 08.11.2020, та повинні повернути належне власнику майно, чого не зробили, не зважаючи на відповідну вимогу власника майна.

Проте з такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що 17.12.2013 на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 в ПП « ОСОБА_5 » придбала вантажний фургон-малотонажний Citroen Jumper, кузов № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 за 18 338,92 грн.

Згідно з інформацією, наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 23.04.2023 за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки Citroen Jumper, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2198 см.куб., дата реєстрації 17.12.2013.

08.11.2020 ОСОБА_1 нотаріально посвідченою довіреністю (реєстровий №1524) уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кожного окремо бути її представником в органах ДАІ, правоохоронних органах та органах внутрішніх справ, сервісних центрах МВС України, їх структурних підрозділах і в усіх інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, а також у взаємовідносинах з іншими учасниками дорожнього руху з будь-яких питань, пов`язаних з користуванням, експлуатацією та розпорядженням від її імені (купівля-продаж, міна, передача в найм (оренду), позичка, страхування) на умовах, за ціну та на строки за їх розсудом щодо автомобіля марки Citroen Jumper, тип фургон малотоннажний В, 2007 року випуску, колір білий, VIN № НОМЕР_5 , належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , дата реєстрації 17.01.2014, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказаною довіреністю представники були наділені правом керувати автомобілем, зняти автомобіль з реєстраційного обліку, одержати реєстраційні номери, подавати та одержувати довідки чи документи, заяви тощо, укладати та підписувати від її імені всі без винятку правочини, представляти інтереси власника в страхових компаніях, укладати договори про відшкодування шкоди, одержувати та сплачувати за такими договорами грошові суми, сплачувати належні з неї платежі, мито, необхідні збори та податки, в тому числі податок з власників ТЗ, вчиняти також всі інші юридично-значимі дії, пов`язані з цією довіреністю.

Довіреність видана строком на 10 років, з правом передоручення повноважень третім особам та дійсна до 08.11.2030.

Видача та посвідчення даної довіреності підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 08.11.2020.

12.01.2022 ОСОБА_1 скасувала вказану довіреність, про що через нотаріальну контору повідомила повірених, а також відомих третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Заява про скасування довіреності посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куликовим С.В. за реєстровим №4.

07.03.2023 ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про скасування довіреності від 08.11.2020 та вимагала повернути належний їй автомобіль до 15.03.2023.

13.03.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 листом повідомили позивачку, що 08.11.2020 придбали спірний транспортний засіб у власність, сплатили за нього гроші в присутності нотаріуса та повертати його не будуть.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) "де факто" фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "де юре" юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Частина перша статті 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Указане тлумачення частини першої статті 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається. При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого.

Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права "Hand muss Hand wahren" (нім.: "рука за руку відповідає"), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані в добросовісного набувача.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Подібні висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі було висловлено Верховним Судом:у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20); у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23) та Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові віж 11 грудня 2023 року (провадження №61-1371 сво 23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 243/2282/20 (провадження № 61-14197св21) міститься висновок про те, що передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 243/2282/20 (провадження № 61-14197св21) зазначено, щонадання у тимчасове користування іншій особі спірного автомобіля не може розцінюватись як передача майна іншій особі у володіння, що мало б значення для застосування застереження, обумовленого у пункті 3 частини першої статті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20) зроблено висновок, що норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Таким чином, спірний автомобіль вибув з володіння власника за його волею, що не спростовано відповідними доказами, а тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, у даній справі автомобіль по довіреності посвідченій нотаріально передано позивачем відповідачам у володіння та користування, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. Власник майна має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб. У випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно".

Аналогічний за змістом висновок міститься й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23).

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, заявленого до ОСОБА_2 є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону, що у відповідності до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування в зазначеній частині оскаржуваного рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог, заявлених до співвідповідача ОСОБА_3 , задоволенню не підлягають.

За положеннями ч.5 ст. 13, 1 ст.50 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожен із відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Витребування автомобіля у іншого співвідповідача не порушує права апелянта, який не має повноважень на оскарження судового рішення про витребування майна у ОСОБА_3 , а останній своїм таким правом не скористався.

За таких обставин підстав для перегляду судового рішення, ухваленого щодо співвідповідача ОСОБА_3 , апеляційний суд не вбачає.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, частковим скасуванням судового рішення і ухваленням нового про відмову у позові понесені ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року у цій справі в частині витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіля Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип вантажний фургон малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб., дата реєстрації 17.12. 2013, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом їх вилучення та повернення власнику та стягнення судового збору у розмірі 2 684 грн. скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

В іншій частині оскаржуване рішення апеляційним судом не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 052 грн. (вісім тисяч п`ятдесят дві гривні) компенсації судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

Подліянова Г.С.