Унікальний номер справи 752/2311/24
Головуючий у суді першої інстанції В. С. Хоменко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

27 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Хоменко В. С., в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 234 056,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначено, що 19.08.2023 з вини відповідача сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача отримав механічні пошкодження.

Позивач вказує, що Моторне (транспортне) страхове бюро України листом від 22.08.2023 відмовило у проведенні регламентної виплати через відсутність договору ОСЦПВВНТЗ, що свідчить про незабезпеченість транспортного засобу потерпілої особи. Згідно із звітом № 47/23 від 28.08.2023 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 161 754,45 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного власникові цього автомобіля становить 72 301,87 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача, як особи, з вини якої сталася ДТП, завдану матеріальну шкоду в розмірі, визначеному висновком автотоварознавчого експертного дослідження, а також відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність керування позивачем автомобілем «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , 19.08.2023, що спростовується викладеними обставинами у постанові судді від 31.10.2023 у справі №752/18538/23. Крім того факт керування 19.08.2023 ОСОБА_1 автомобілем «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , не заперечувався відповідачем. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції не дослідив поданий позивачем відеозапис з місця події, на якому відображено учасників ДТП як позивача так і відповідача. Апелянт категорично не погоджується із твердженнями суду першої інстанції, що самі по собі факти звернення позивача до МТСБУ, його присутність під час огляду автомобіля ектспертом не доводять обставин безпосередньої участі ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 19.08.2023.

Крім того зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи у своїй сукупності містять докази правомірності керування позивачем транспортним засобом «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , що є додстатньою підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування завданої шкоди.

Зокрема наголошує на тому, що ДТП завдано йому тяжкі душевні страждання, пов`язані зі страхом за своє життя, необхідністю збирання доказів, що позначилося на душевному стані та призвело до погіршення відносин в сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, рішення суду просив залишити без змін як законне та обгрунтоване, посилаючись на те, що апеляційни суд не повинен при перегляді справи враховувати додані до апеляційної скарги докази. Позивачем не вказано, що саме перешкоджало поданню цих доказів суду першої інстанції. Також відповідач вважає, що експертне автотоварознавче дослідження транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено без урахування усіх очевидних істотних умов, які суттєво впливають на правильність висновку і відповідно на встановлення матеріальнго збитку, дослідження складене з порушенням п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобіа, а тому є неналежним та недопустимим доказом у справі. Загалом відповідач вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів заподіяння збитків саме позивачу.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача та його представника, а також від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 18.09.2024.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.08.2023 об 11 год 45 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по пр. Голосіївському у м. Києві, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду та який від отриманого удару інерційним накатом скоїв зіткнення з транспортним засобом «ToyotaPrius», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду та який від отриманого удару інерційним накатом скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mazda3», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2023 у справі №752/18538/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мімінумів доходів громадян, що становить 850 ,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_5 , автомобіль «HondaCR-V», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 . Вказані відомості внесено до акту огляду транспортного засобу №47/23 (а.с.21) та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу міститься на аркуші справи №26.

На замовлення ОСОБА_1 експертом ОСОБА_5 28 серпня 2023 року було складено Звіт №47/23 експертного автотоварознавчого дослідження про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями, заподіяними автомобілю марки «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно Звіту № 47/23 від 28.08.2023 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , складе 161 754, 45 грн, ринкова вартість цього автомобіля на момент ДТП без урахування пошкоджень складе 552 917,00 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , складе 72 301,87 грн.

Відповідно до відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України від 22.08.2023 №3-01б/27673 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні регламентної виплати з посиланням на п. 1.7 ст. 1, п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки транспортний засіб «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , не забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ, та не надано доказів наявності пільг щодо звільнення від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, а тому у МТСБУ відсутні правові підстави для відшкодування заподіяної шкоди.

Цивільна відповідальність відповідача на час ДТП була також не була застрахована.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив суд відшкодувати йому завдану внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що він правомірно керував транспортним засобом, а матеріали справи таких відомостей не містять.

Проте колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, є такими, що суперечать встановленим обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Відповідно до частини першоїстатті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четвертастатті 23 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина першастатті 1167 ЦК України).

Оскільки цивільно - правова відповідальність перед третіми особами водіїв автомобілей як «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 так і «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 (учасників ДТП на час її скоєння) застрахована не була, то відшкодування шкоди має відбуватись на загальних підставах передбачених законом.

У постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц, від17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 зазначено, що за змістом статей1166, 1187 ЦК Українишкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Із матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 є адвокат Таранов С. І.

Зі змісту постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП вбачається, що представник потерпілого ОСОБА_3 був присутнім під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення №752/18538/23 щодо ОСОБА_2 .

Також із матеріалів справи вбачається, що отримавши відзив відповідача на позов, у якому останній заперечив завдання шкоди саме ОСОБА_1 , позивач подав до суду відповідь на відзив, до якого додав оптичний диск із відеозаписом ДТП за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був долучений судом до матеріалів справи. Зі змісту рішення суду, яке переглядається апеляційним судом вбачається, що вказаний доказ не було досліджено судом першої інстанції та не надано йому будь-якої оцінки.

Так, у матеріалах справи (а.с.33) наявна копія посвідчення ОСОБА_1 , яка містить його фото.

Із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису (а.с.52 - оптичний диск) вбачається, що учасниками дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 19.08.2023 були, серед інших, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначений доказ є належним та допустимим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_1 був учасником дорожньо - транспортної пригоди, яка малал місце 19.08.2023, саме він керував автомобілем марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказаний доказ суд апеляційної інстанції визнає належним, допустими та бере його до уваги при перегляді рішення суду першої інстанції.

Та обставина, що у постанові судді про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності суд не зазначив відомості про водія, який керував пошкодженим, з вини ОСОБА_2 автомобілем, не свідчить про те, що позивач не був учасником ДТП та не може слугувати підставою для відмови йому у задоволенні позову.

Суд не був позбавлений можливості дослідити оптичний диск із відеозаписом ДТП за участі ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення, які зберігаються у Голосіївському районному суді м. Києва.

Згідно Звіту № 47/23 від 28.08.2023 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , складе 161 754, 45 грн, ринкова вартість цього автомобіля на момент ДТП без урахування пошкоджень складе 552 917,00 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , складе 72 301,87 грн.

З метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстації бере до уваги зазначений звіт при визначенні розміру матеріального збитку, завданого позивачу, оскільки він має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи.

Оцінку цьому Звіту як доказу апеляційни суд надає в сукупності з іншими доказами у справі.

Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом Синельником А. І. при складанні висновку, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Експерт ОСОБА_5 є оцінювачем, який має право здійснювати оцінку майна та майнових прав, включений до реєстру оцінювачів, має відповідне свідоцтво.

Таким чином, надавши оцінку Звіт №47/23 експертного автотоварознавчого дослідження про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями, заподіяними автомобілю марки «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , наданого позивачем, а також доказам, які містяться у матеріалах справи, встановивши, що винні дії водія ОСОБА_2 знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданою майновою шкодою, суд апеляційної інстанції, вважає, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати саме ОСОБА_1 завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду (автомобілі під керуванням позивача та відповідача не були застраховані відповідно до вимог закону), що згідно звіту складає 72 301,87 грн, оскільки у розпорядження суду не надано доказів проведення ремонтно - відновлювальних робіт автомобіля марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , та понесення позивачем витрат у заявленому розмірі 161 754,45 грн.

Заперечуючи проти Звіту №47/23 експертного автотоварознавчого дослідження про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями, заподіяними автомобілю марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , наданого позивачем, відповідач не надав суду у цій справі належних, допустимих доказів (іншого висновку експерта тощо) у спростування доказів позивача щодо розміру визначеної у звіті матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 . Будь-яких клопотань, у тому числі про призначення будь-якої експертизи у цій частині, відповідач не заявляв.

Щодо доводів апеляційної скарги, що у позивача відсутнє право на звернення з цим позовом у справі, що переглядається, оскільки власником автомобіля Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , суд зазначає таке.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху.

Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц.

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня2021 року у справі № 147/66/17.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 має право вимоги щодо відшкодування завданої з вини відповідача в ДТП майнової (матеріальної) шкоди через пошкодження автомобіля марки «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він правомірно керував під час ДТП 19.08.2023. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Та обставина, що позивачем не було подано до суду копію посвідчення водія, не свідчить про неправомірність користування позивачем автомобілем «HondaCR-V», д.н.з. НОМЕР_1 . Такі твердження є лише припущеннями, що повністю спростовуються зібраними по справі доказами у їх сукупності, яким судом першої інстанції не надано належної оцінки, що призвело до ухвалення помилкового рішення у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає наявними підстави для частково задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Врахувавши страждання та переживання позивача, як учасника ДТП, необхідність докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що достатнім та співмірним із завданою матеральною шкодою буде розмір моральної шкоди, що становить 5 000,00 грн.

Колегія суддів, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів у їх сукупності, приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи суд першої інстанції не встановив належним чином при вирішенні справи та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 доведено обставини викладені у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов помилково висновку відмовивши йому у задовленні позовних вимог у повному обсязі. Жодних доказів на спростування обставин, встановлених судом апеляційної інстанції відповідачем до суду не подано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушивши норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, таке рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про відшкодування матеральної та моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції не установив всіх обставин справи та дійшов помилкових висновків про відсутність доказів правомірності користування позивачем автомобілем, якому внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, завдано шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

У звязку з тим, що суд частково задовольняє позов (позивачем судовий збір при зверненні до суду з позовом сплачено не було), суд стягує з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позову до суду у розмірі 752, 96 грн. та на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 129, 44 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 72 301 (сімдесят дві тисячі триста одна) грн 87 коп та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за подання позову до суду у розмірі 752 (сімсот п`ятдесят дві) грн 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 129 (одна тисяча сто двадцять дев`ять) грн 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна