Справа № 761/604/24
Провадження № 2/761/5022/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мохонька О.А.

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху в справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середньомісячного заробітку, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа відповідно до якої позивач просив: стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 339,00 грн., 3% річних - 5109 грн. та інфляційні витрати - 20808,81 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду представником відповідача АТ «Укрпошта» подано клопотання про залишення позовної заяви без руху, мотивоване тим, що позовна заява не відповідає ст. 177 ЦПК України, оскільки не містить доказів сплати позивачем судового збору за заявлені позовні вимоги, які підлягають оплаті.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо поданого клопотання про залишення позовної заяви без руху, в зв`язку з його необґрунтованістю.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Так, положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В поданому клопотанні представник позивача посилався на правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18, а також у постанові ВС від 31.10.2019 у справі №7469/95/17. У яких вказано, що у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) зроблено висновок про те, що виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Разом з тим, середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Аналогічний висновок викладно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

Окрім того, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 вказано, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, висловлений у цій постанові, узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц (провадження № 6-1395цс16) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) та не узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) від якого Велика Палата Верховного Суду відступає.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивач звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позову без руху задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене та керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 175, 177, 185, 187, 197, 257-261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху в справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середньомісячного заробітку, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: