Справа №394/652/22
Провадження №2/487/253/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, шляхом визначення часу спілкування з малолітнім ОСОБА_3 за місцем її проживання щомісячно 15 днів поспіль з 01 по 15 число кожного місяця без присутності батька, зобов`язавши ОСОБА_2 передавати малолітнього ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішення законної сили; зобов`язати ОСОБА_2 попереджати її письмово (на електрону пошту або смс/рекомендованим листом із описом вкладення) із зазначенням точного місця проживання сина ОСОБА_3 не пізніше трьох днів з моменту зміни місця його проживання.

В обґрунтування заяви зазначила, що на теперішній час на розгляді в суді перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком. ОСОБА_2 з 23.02.2022 змінив місце проживання сина ОСОБА_4 , який проживав разом із нею, без повідомлення та погодження з нею та з того часу перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, забороняє будь-які зустрічі з дитиною, налаштовує сина проти неї. Вказані дії порушують права дитини на нормальний духовний і розвиток дитини, не дає матері приймати участь в вихованні та спілкуванні з дитиною, чим також порушуються і її права, як матері. Після звернення із заявою до Служби у справах дітей Миколаївської міської ради та попередження ОСОБА_2 про недопустимість перешкод у спілкуванні матері з дитиною, поведінка ОСОБА_2 не змінилась. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.12.2023 №2009 визначено способи участі матері ОСОБА_1 у вихованні неповнолітнього ОСОБА_3 , шляхом безперешкодного спілкування з дитиною щомісяця по 10 днів поспіль, місце спілкування визначити за згодою батьків та дитини. Проте рішення ОСОБА_2 не виконується, останній не надає їй можливість бачитися та спілкуватися із сином, під різними приводами відмовляючи в особистих зустрічах з сином, а також дитина не відповідає на її дзвінки. Фактична відсутність можливість спілкуватися з дитиною може призвести до руйнування нормальних психоемоційних зв`язків між матір`ю та дитиною.

09.09.2024 ОСОБА_2 подав до суду за печення на заяву, просив в її задоволенні відмовити. Зазначивши, що подача вказаної заяви свідчить про затягування розгляду справи та не відповідає інтересам дитини. ОСОБА_1 має можливість спілкуватися с сином постійно, без будь-яких обмежень, що надає їй можливість не втрачати психологічний та емоційний зв`язок з дитиною, але ОСОБА_1 надає суду неправдиві факти про свою участь у вихованні та утриманні дитини. Будь-яких ризиків неможливості виконання рішення суду ОСОБА_1 суду не надала та не довела, що саме такий графік передачі дитини на проживання та спілкування з нею, має забезпечити її право на участь в вихованні дитини, забезпечить її психологічно - емоційний зв`язок та виконання рішення суду. При цьому, заявниця відмовляється від допомоги психолога при організації її зустрічі з дитиною в м. Миколаєві. При цьому, заявниця в заяві не враховує інтереси саме дитини, оскільки просить суд в період воєнного стану на 15 діб покидати свій дім, звичні обставини життя та виїжджати за 1000 км від м. Миколаєва, знаходиться в небезпеці, перебувати більше ніж 2 доби в дорозі, залишаючи навчання. Крім того, вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову не є співмірним заходом, а навпаки несе ризики для подальшого виконання рішення суду, ризики для життя, безпеки, фізичного, психологічного та психічного здоров`я дитини та фактично є тотожними її вимогам за первісним позовом.

Представник заявника ОСОБА_5 подала заяву про розгляд заяви про забезпечення позову без її та ОСОБА_1 участі та заяву задовольнити.

ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд заяви про забезпечення позову за відсутності його та представника.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, позивач ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю.

Ухвалою від 09.02.2023 судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області про направлення цивільної справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, за підсудність до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою від 04.04.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

03.05.2023 позивач надала до суду заяву про залучення доказів, залучення до участі у справі у якості третьої особи - орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради та зобов`язати вказаний орган надати до суду висновок щодо розв`язання спору.

29.05.2023 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву.

29.05.2023 відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком.

Ухвалою від 30.08.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та вимоги за зустрічним об`єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою від 14.06.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

03.09.2024 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом первісної позовної заяви ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.02.2022 проживає з відповідачем, який з цього часу чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, у зв`язку з чим позивач не може реалізувати свої батьківські права, спілкуватись з дитиною, оскільки відповідач не дає можливості бачитися та спілкуватися з дитиною.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У Параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1-3статті 157СК України).

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04.09.2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява№6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №127/31828/19 зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року в справі №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 25.08.2020 року в справі №466/2317/20 (провадження №61-11539ск20).

Суд зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Так, згідно рішення Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.12.2023 №2009 визначено способи участі матері ОСОБА_1 у вихованні неповнолітнього ОСОБА_3 , шляхом безперешкодного спілкування з дитиною щомісяця по 10 днів поспіль, місце спілкування визначити за згодою батьків та дитини.

Однак, дане рішення виконавчого комітету, на думку позивача, не виконується.

За результатами вивчення матеріалів справи, суд знаходить достатніми і обґрунтованими доводи заяви про те, що відсутність стабільних контактів матері з сином дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з нею, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

При цьому, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

З огляду на обґрунтування заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між матір`ю та донькою.

В той же час, суд приходить до висновку, що запропонований графік зустрічей матері з сином - за її місцем проживання до винесення судом рішення, а саме щомісячно 15 днів поспіль з 01 по 15 число кожного місяця без присутності батька, не можливо виконати, оскільки місцем проживання позивача на даний час є м. Мукачево Закарпатської області, що знаходиться на значній відстані від місця проживання дитини в м. Миколаєві, а тому щомісячне проживання дитини протягом 15 днів поза межами свого постійного, на теперішній час, місця проживання, не відповідає найкращим інтересам дитини та може мати негативні наслідки як для дитини, так і для матері, враховуючи, що заявником не обґрунтовано хто двічі на місяць особисто буде супроводжувати дитини до м. Мукачево.

А тому, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме: визначити час спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю за його місцем проживання в м. Миколаєві, щомісячно з 14.00 години кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі, якщо мати не зможе у визначений час спілкуватись з дитиною, то інший час для спілкування ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначають за спільною згодою батьків та дитини.

Щодо вимоги заяви зобов`язати ОСОБА_2 попереджати ОСОБА_1 письмово (на електрону пошту або смс/заказним листом із описом вкладення) із зазначенням точного місця проживання сина ОСОБА_3 не пізніше трьох днів з моменту зміни місця його проживання, суд приходить до висновку, що вказана вимога є необґрунтованою та не співмірною для захисту прав позивача в межах даного провадження, виходячи з предмету позову.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 , шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини в м. Миколаїві, щомісячно з 14.00 години кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі без присутності батька, якщо мати не зможе у визначений час спілкуватись з дитиною, то інший час для спілкування ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначають за спільною згодою батьків та дитини, зобов`язавши батька дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Заявник: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя С.М. Афоніна