КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/130/23 Головуючий у І інстанції - Чірков Г.Є.
апеляційне провадження №22-ц/824/2293/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року

у справі за позовом Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, державного акту та повернення у постійне користування земельної ділянки, -

установив:

У січні 2023 року ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернулось до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, державного акту та повернення у постійне користування земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що воно є постійним користувачем земельної ділянки 294 га у Вишгородському районі Київської області, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшет №5).

Посилалась на те, що з земель лісгоспу від`єднано та передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :38:095:0181, площею 0,0600 га без відома та погодження лісгоспу.

Також вважає, що згідно листа ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12 серпня 2019 року вказана вище земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, які утворилися шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0181, накладаються на землі лісогосподарського призначення та які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме повністю накладаються на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3.

Зазначило, що оскільки спірна земельна ділянка не перебувала в користуванні СТ «Дніпро-8», вона не могла бути надана фізичним особам, як членам товариства, оскільки зазначена земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою, відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває в постійному користуванні ДП Вищедубечанське лісове господарство».

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення з постійного користування не вилучалось, жодних погоджень на її вилучення воно не надавало. Вказане також підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, розробленими та затвердженими в 1993 році при проведенні базового лісовпорядкування.

Вказувало, що Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, оскільки дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та з обов`язковим погодженням органу з питань лісового господарства.

Посилалась також, що факт протиправності та незаконності винесення рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 встановлений у безліч справах, що набрали законної сили.

Просило суд, усунути перешкоди у здійсненні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» права постійного користування та розпоряджання земельними ділянками: площею 0,0143 га з кадастровим номером :38:095:6007, цільове призначення - для колективного садівництва; площею 0,0157 га з кадастровим номером :38:095:6006 цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0169 га з кадастровим номером :38:095:6019, цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0131 га з кадастровим номером :38:095:6020 цільове призначення - для колективного садівництва; земельною ділянкою площею 0,0806 га з кадастровим номером :38:095:0181, що розташована в СТ «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області шляхом:

- визнання недійсним Рішення тридцять першої сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0181, площею 0,0600 га для ведення колективного садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8»;

- визнання недійсним державного акту серії ЯЛ № 296841 на право власності на земельну ділянку площею 0,1072 га з кадастровим номером :38:095:0181, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 10 червня 2011 року №02359.

Також просило суд, повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, що розташовані в СТ «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області у постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ДП «Вищедубечанське лісове господарство» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначило, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки площею 294 га у Вишгородському районі Київської області, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшет №5).

З публічної кадастрової карти України вбачається, що на зазначених землях ДП «Вищедубечанське лісове господарство» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :38:095:0181, площею 0,0600 га, що розташована у Садовому товаристві «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області, без відома та погодження лісгоспу.

Згідно з листом ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12 серпня 2019 року земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, які утворились шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0181, накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3.

Посилається на те, що рішенням 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року №31/16 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки 11 громадян.

В тому числі, зазначеним рішенням передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :38:095:0181 для ведення садівництва в СТ «Дніпро - 8», яке розташоване в адміністративних межах Вишгородської міської ради.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЛ №296841 на право власності на земельну ділянку від 10 червня 2011 року.

В подальшому, 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 спірну земельну ділянку площею 0,0600 га, з кадастровим номером :38:095:0181 з цільовим призначенням - для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу №1552.

В подальшому за заявою ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :38:095:0181 було розподілено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6014, :38:095:6013, та які було продано 26 жовтня 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1920.

Вказує, що за заявою ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6014, :38:095:6013 було об`єднано, у результаті об`єднання вказаних земельних ділянок, утворилась земельна ділянка з кадастровим номером :38:095:6011.

Після цього, за заявою ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :38:095:6011 була розподілена на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6017, :38:095:6018.

В подальшому 24 січня 2022 року за заявою ОСОБА_2 здійснено поділ земельних ділянок з кадастровими номерами :38:095:6017, :38:095:6018 та утворились наступні земельні ділянки: площею 0,0143 га з кадастровим номером :38:095:6007, цільове призначення - для колективного садівництва; площею 0,0157 га з кадастровим номером :38:095:6006 цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0169 га з кадастровим номером :38:095:6019, цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0131 га з кадастровим номером :38:095:6020 цільове призначення - для колективного садівництва

Зазначило, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, які утворились шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0181, ніколи не перебували у користуванні та/або у власності СТ «Дніпро-8», і не могла бути передана фізичній особі у власність як члену товариства, оскільки ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Вважає що доказом належності спірних земель до земель лісокористування є лист Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» №530 від 12 серпня 2019 pоку та фрагмент Публічної кадастрової карти України, згідно з якими земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, які утворились шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0181 накладаються (за матеріалами лісовпорядкування 2014 року) на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме - накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3.

На думку апелянта Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, оскільки дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та з обов`язковим погодженням органу з питань лісового господарства.

Зазначила, що факт протиправності та незаконності винесення рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 встановлений у безліч справах, що набрали законної сили.

Просило суд, скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження його доводів, апелянт ні до позовної заяви, ні до апеляційної скарги жодних матеріалів лісовпорядкування, які б відповідали вимогам чинного законодавства та підтверджували б відношення оспорюваних земельних ділянок до земель лісового фонду, не надав.

Зазначив, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, що виключає можливість її віднесення до земель лісогосподарського призначення, а тому позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 95 рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року №31/16 про передачу земельних ділянок у власність громадян ОСОБА_1 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва в СТ «Дніпро-8».

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №316046504 від 25 листопада 2022 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :38:095:0181 після реєстрації за ОСОБА_3 30 серпня 2019 року є погашеним, в зв`язку з реєстрацією її поділу.

Власником земельних ділянок з кадастровими номерами :38:095:6007, площею 0,0143, :38:095:6006, площею 0,0157 га, :38:095:6019, площею 0,0169 га, :38:095:6020, площею 0,0131 га з цільовими призначеннями для колективного садівництва, що розташовані за адресою: Київська область, м. Вишгород. «Дніпро-8» садове товариство садівницького масиву «Дніпро» є ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №316196256, №316225400, №316225264, №316225325 від 28 листопада 2022 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, на підтвердження того, що зазначені земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення лісового фонду Хотянівського лісництва в кварталі 892, виділ 3, а також те, що Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, а дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються зв вимогами чинного законодавства, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та сковує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст.1 Лісового Кодексу України (діючий на час в редакції від 31 липня 2007 року), ліс тип природних комплексів, у якому поєднується переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст.3 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.4 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Відповідно до ст.7 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 19 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року) за основним цільовим призначенням передбачено таку категорію земель України, як землі лісогосподарського призначення.

Лісогосподарське цільове призначення спірної земельної ділянки згідно ст. 20 ЗК України не змінювалося.

Згідно п. «а» та п. «в» ст. 21 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року) порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання реєстрації недійсною.

Як визначено ч.1 ст.55 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно ч.1 та 3 ст.57 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення щодо зміни цільового призначення земельних лісових ділянок обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.84 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до вимог ст. 149 Земельного Кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної і комунальної власності, можуть вилучатись для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів.

Згідно п. г ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2007 року №848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Держлісгоспом за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

За положеннями пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

А тому при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується.

Матеріалами справи встановлено, що згідно із кадастровим планом ДП «Вищедубечанське лісове господарство» спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні підприємства.

Згідно з листом Держземагенства України від 08.02.2013 на адресу Міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням закону у природоохоронній сфері у Київській області, було повідомлено що згідно даних чергового кадастрового плану земельної ділянки, земельні ділянки які передаються у власність громадянам накладаються на землекористування ДП «Вищедубечанське лісове господарство»

Спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, яка розташована в кварталі 892 Хотянівського лісництва та перебуває в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», та з постійного користування підприємства у законний спосіб не вилучалась. Жодних погоджень на її вилучення ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не надавало.

Вказане підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (Планшет №5), розробленими та затвердженими в 2003 році при проведенні базового лісовпорядкування.

Згідно інформації відділу Держземагенства України проектно-технічна документація із землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки СТ «Дніпро - 8» на території Вишгородської міської ради на погодження не надходила, а сама земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Надані позивачем планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 1993 року, які оглядались у судовому засіданні, є належними доказами по справі, з яких встановлено накладення земельних ділянок, передача у власність з порушенням норм земельного законодавства та як наслідок, порушення прав держави в особі постійного землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Вишгородської міської ради № 31/16 від 29 грудня 2009 року в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0162, площею 0,0806га для ведення садівництва, що розташована у СТ «Дніпро-8» було прийнято всупереч вимог земельного, лісового та цивільного законодавства, та порушує права власника - держави та інтереси постійного землекористувача - ДП «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство».

Також колегія суддів на підставі ст. 6 Лісового Кодексу України, статей 21, 118 Земельного Кодексу України, ст. 16 ЦК України прийшла до висновку, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, приватизовану всупереч вказаних вимог Закону, як землю виділену під садівництво, також виданий неправомірно.

Колегія суддів щодо застосування строку позовної давності зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 256, частини першої статті 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17, провадження №14-183цс18).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65 - 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З огляду на положення статті 261 ЦК України, суд повинен з`ясувати, з якого моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом.

Це право пов`язане з моментом, коли саме позивачу стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). До останніх належать як суб`єкти речових прав (наприклад, підприємство, організація, установа, що не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання або оперативного управління, що позбавлена можливості користуватися чи розпоряджатися майном), так і суб`єкти зобов`язальних прав, які пов`язані з володінням (наприклад, орендар, охоронець, перевізник).

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Особливістю негаторного позову є те, що він спрямований на усунення таких порушень вказаних повноважень власника, які наявні на момент звернення з позовом. Саме тому до вимог за негаторним позовом строки позовної давності не можуть застосовуватися. Якщо ж перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном були усунені, то відповідно і відсутні підстави для пред`явлення такого позову. У такій ситуації власник може вимагати тільки відшкодування завданих збитків або скористатися іншим способом захисту свого права.

Враховуючи викладене і заявлені позивачем вимоги щодо усунення перешкод у здійснені права постійного користування та володіння спірною земельною ділянкою, колегія суддів вважає, що по заявленому позову строк позовної давності не застосовується.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалила нове судове рішення про задоволення позовних вимог, з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню понесений ним судовий збір у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення, державного акту та повернення у постійне користування земельної ділянки задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» права постійного користування та розпоряджання земельними ділянками: площею 0,0143 га з кадастровим номером :38:095:6007, цільове призначення - для колективного садівництва; площею 0,0157 га з кадастровим номером :38:095:6006 цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0169 га з кадастровим номером :38:095:6019, цільове призначення - для колективного садівництва; 0,0131 га з кадастровим номером :38:095:6020 цільове призначення - для колективного садівництва, що розташовані в СТ «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області.

Повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :38:095:6007, :38:095:6006, :38:095:6019, :38:095:6020, що розташовані в СТ «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області у постійне користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради на користь Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» судовий збір у розмірі по 6 202,50 грн. з кожного окремо.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба