КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/5221/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/774/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Радзівіл А.Г. в м. Бровари 18 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, просив визнати ОСОБА_4 , 1941 року народження, недієздатним, та призначити ОСОБА_1 його опікуном.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є зятем ОСОБА_4 , який у 2018 році переніс інсульт, після якого не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до довідки МСЕК від 09 листопада 2018 року, ОСОБА_4 є особою з інвалідністю І групи за загальним захворюванням з ураженням ОРА, довічно, потребує стороннього догляду.

Вважав, що може бути призначений опікуном свого тестя ОСОБА_4 , оскільки є чоловіком його дочки, за фахом - медичним працівником, вони проживають за однією адресою. Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 1940 року народження, є особою похилого віку та сама потребує періодичного догляду. ОСОБА_1 за своїми особистими якостями, а також матеріальним станом може та бажає виконувати обов`язки опікуна, які він й фактично виконує з 2018 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 частково задоволено, визнано ОСОБА_4 недієздатним та встановлено над ним опіку. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_4 відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального права та норм процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року в цій частині та ухвалити нове рішення, яким призначити його опікуном ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що орган опіки та піклування єдиною підставою вважати недоцільним призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 зазначив відсутність родинних та сімейних відносин між ними.

Наводив зміст ст. 55, 60, 62, 63, 67 ЦК України, п. 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 336/5652/18, від 22 січня 2021 року в справі № 320/7839/17 про те, що опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному.

Посилався на рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5рп/99 (справа № 1-8/99) про те, що близькими родичами є рідні брати, сестри, онуки, дід, баба; іншими родичами є, в тому числі, зять.

Вказував, що звертаючись до суду, додав усі необхідні документи на підтвердження родинних та сімейних зв`язків зі ОСОБА_4 , акт обстеження житлово-побутових умов, документи про стан здоров`я заявника і документи, які позитивно характеризують ОСОБА_1 як особистість.

Вважав незрозумілими посилання суду в оскаржуваному рішенні, що заявником не надані довідки про відсутність перебування на обліку в психоневрологічних та наркологічних закладах, довідок про наявність чи відсутність судимості, про стан здоров`я, оскільки ці докази ним надавались.

Не погоджувався з висновками суду, що матеріали справи не містять доказів про наявність у ОСОБА_4 позитивного відношення, прив`язаності до ОСОБА_1 , вказував, що ОСОБА_4 не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак підтвердити наявність у цієї людини довірливих та доброзичливих стосунків будь з ким є неможливим.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_4 недієздатним, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 47-ц, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний, стійкий психіатричний розлад - судинну деменцію (F-01/0 за МКХ-10) як наслідок перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу в 2013, 2018 роках, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В даній частині судове рішення ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи ОСОБА_1 в заяві про призначення його опікуном, суд першої інстанції виходив із відсутності достатніх, належних доказів того, що заявник ОСОБА_1 може бути призначений опікуном ОСОБА_4 .

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Червоногвардійським райбюро РАЦС Донецької області, серії НОМЕР_1 , актовий запис №1292; свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Палацом укладення шлюбів м. Макіївка Донецької області, серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Червоногвардійського райуправління юстиції м. Макіївки Донецької області, серії НОМЕР_3 , актовий запис №70, свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, серії НОМЕР_4 , актовий запис №744, заявник у даній справі ОСОБА_1 є зятем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 27 - 30).

Згідно довідки МСЕК від 09 листопада 2018 року ОСОБА_4 є інвалідом І групи за загальним захворюванням з ураженням ОРА, довічно, потребує стороннього догляду (а. с. 11 - 12).

Крім того, до матеріалів справи надано медичні документи ОСОБА_4 , зокрема виписку з історії хвороби № 19175 від 17 грудня 2019 року, дуплексного сканування судин голови та шиї від 23 травня 2018 року, ультразвукового дослідження №11821 від 11 грудня 2019 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №61481/529 від 14 вересня 2018 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №54907/303 від 01 червня 2018 року, рентген-комп`ютерну томографію від 28 квітня 2018 року, виписку з історії хвороби №7418, виписку з історії хвороби №5067, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №564 від 11 серпня 2017 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №19 від 11 січня 2016 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 95078/172 від 07 лютого 2020 року (а. с. 80 - 97).

17 травня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області від 15 лютого 2018 року № /6687 (а. с. 10).

15 травня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області від 15 лютого 2018 року № /6691 (а. с. 18).

19 листопада 2018 року ОСОБА_3 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області від 15 лютого 2018 року № /7199 (а. с. 26).

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області від 15 лютого 2018 року № 3250-/8135 (а. с. 38).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 47-ц від 15 травня 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - судинну деменцію (F-01.0 за МКХ-10), як наслідок перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу в 2013, 2018 роках. За своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 124 - 125).

Експертом встановлено, що ОСОБА_4 не знає, де і чому знаходиться, не впізнає родичів, не орієнтується в поточній даті, не знає свій вік, свою адресу, мова відсутня, інтелектуально знижений до ступені слабоумства, неспроможний у побутових питаннях, критика до свого стану відсутня, потребує постійного стороннього догляду. У підекспертного виявлено глибоке зниження всіх видів вищих функцій кори головного мозку (пам`яті, орієнтування, розуміння, мислення, здатності до навчання, аналізу та оцінки).

Згідно адресованого Броварському міськрайонному суду Київської області подання виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 04 липня 2023 року, розглянувши заяву ОСОБА_1 та враховуючи відсутність родинних та сімейних відносин між заявником та особою, щодо якої розглядається справа, орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає недоцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над тестем у разі визнання останнього недієздатним (а. с. 147).

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 04 липня 2023 року № 510 надано ОСОБА_1 подання до суду щодо недоцільності призначення його опікуном над тестем ОСОБА_4 у разі визнання останнього судом недієздатним (а. с. 146).

Заявником ОСОБА_1 надано висновок амбулаторії Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 від 16 травня 2023 року про стан здоров`я, згідно якого він може бути опікуном за станом здоров`я (а. с. 161), копію витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», згідно якого ОСОБА_1 на території України станом на 04 квітня 2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а. с. 162), копію диплому спеціаліста за спеціальністю «Стоматологія», виданого 26 червня 1998 року Донецьким державним медичним університетом ім. М.Горького (а. с. 163), копію акту обстеження житлово-побутових умов кандидата в опікуни (піклувальники) від 08 червня 2023 року, складеного секретарем опікунської ради виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, згідно якого заявник проживає у двокімнатній квартирі разом зі своєю дружиною та її батьками, загальна площа квартири складає 65,4 кв.м., у помешканні наявна необхідна побутова техніка, меблі, під`єднані всі комунікації, дружина заявника не працює, оскільки доглядає за своїми батьками, які потребують стороннього догляду. ОСОБА_1 постійно допомагає їм у побуті, фінансово, фізично, його тестю ОСОБА_4 встановлено І групу інвалідності з ураженням ОРА (а. с. 165), заяву ОСОБА_3 про те, що вона не заперечує проти того, щоб її чоловік ОСОБА_1 взяв опіку над її батьком ОСОБА_4 , який за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а. с. 167).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

На підставі ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

В постанові Верховного Суду від 07 квітня 2022 року № 712/10043/20 викладена правова позиція, згідно якої «при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка».

Згідно п. 3.1 Правил опіки та піклування, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 30 червня 2022 року в справі № 552/3443/20 (провадження № 61-15239св21).

Аналіз ч. 1 ст. 60 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 300 ЦПК України також міститься в постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 184/858/19 (провадження № 61-13874св20), від 19 квітня 2021 року у справі № 755/12409/15-ц (провадження № 61-22566св19), в яких викладено висновок, що відсутність подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення фізичної особи опікуном унеможливлює вирішення судом вказаного питання, оскільки саме на орган опіки та піклування покладено обов`язок дослідження обставин щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна.

Встановивши, що виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області надано подання щодо недоцільності призначення ОСОБА_1 опікуном над тестем ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростований доводами апеляційної скарги, про відсутність достатніх та належних доказів того, що заявник ОСОБА_1 може бути призначений опікуном ОСОБА_4 , та відмовив у задоволенні заяви в цій частині.

Критична оцінка ОСОБА_1 подання органу опіки та піклування, який єдиною підставою вважати недоцільним призначення його опікуном ОСОБА_4 зазначав відсутність родинних та сімейних відносин, та доводи апеляційної скарги, що заявником надано всі необхідні документи на підтвердження своїх родинних та сімейних зв`язків зі ОСОБА_4 , документи, які підтверджують умови проживання і стан здоров`я заявника, довідку про відсутність судимості, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 1 ст. 60 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 300 ЦПК України, апеляційний суд зауважує, що у суду першої інстанції в даному випадку відсутні процесуальні повноваження не погодитися з поданням органу опіки та піклування, які надані суду при оцінці висновку органу опіки та піклування, наданого в порядку участі у захисті сімейних прав та інтересів, відтак, подання органу опіки та піклування щодо встановлення опіки, яким рекомендовано або не рекомендовано призначення певної особи опікуном, є обов`язковим для суду.

Враховуючи вищевикладене, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 336/5652/18, від 22 січня 2021 року в справі № 320/7839/17 про те, що опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному, до яких згідно рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5рп/99 (справа № 1-8/99) відноситься в тому числі і зять, відхиляються апеляційним судом як нерелевантні, з урахуванням встановлених у цих справах відмінних обставин, оскільки в справі № 336/5652/18 судом призначався опікун саме на підставі відповідного подання органу опіки та піклування, а справа № 320/7839/17 стосується призначення опікуна не над недієздатною особою, а над дітьми.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак підтвердити наявність у цієї людини довірливих та доброзичливих стосунків будь з ким є неможливим, не впливають на правильність рішення суду в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення опіки, зважаючи на відсутність відповідного подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 , та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Отже, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.