ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1439/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/231/24 Категорія: 304090000 Колісник Л.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретар Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2024 (повний текст складено 01.07.2024, суддя в суді першої інстанції Колісник Л.О.) у цивільній справі за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у січні 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість, яка станом на 16.01.2024 становить 264174,73 грн., а саме: 139286,74 грн. тіло кредиту; 124887,99 грн. проценти, мотивуючи про те, що 07.10.2021 між сторонами укладено заяву-договір №216963-034 про надання споживчого кредиту у розмірі 149902,10 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум», строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9% щомісячно. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, порушила зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість про стягнення якої порушено питання у даній справі.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2024 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 109925,53 грн., а в решті вимог відмовлено. Суд вказав, що п. 1.4 розділу 1 заяви-договору №2416963-034 про споживчий кредит від 27.10.2021 передбачено сплату позичальником банку щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4,9 % щомісячно. При цьому позивач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, а розмір такої винагороди банку вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зокрема, відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту загальний розмір комісії за обслуговування кредиту (440712,00 грн.) перевищує його розмір, отриманий відповідачем у сумі 149902,10 грн., на істотні 290809,90 грн. Також суд врахував здійснену позичальником сплату комісії за користування кредитними коштами в рахунок погашення боргу по тілу кредиту.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог, позивач подав 01.08.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вказано на те, що судом у тіло кредиту повторно враховано здійснені позичальником платежі, які позивач у власному розрахунку заборгованості вже врахував. Підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, у тому числі й щодо нарахування комісії. Суд, визначаючи суму кредитного боргу, здійснив власні розрахунки всупереч положень чинного кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу відхилити, як безпідставну а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 27.10.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір №2416963-034 про надання споживчого кредиту, відповідно до якої сума кредиту відповідача становить 149902,10 грн. (без комісії за надання кредиту) строком кредитування на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно. Надання кредиту здійснюється шляхом виплати кредитних коштів у сумі, визначеній в п. 1.2.2 договору на власні потреби у сумі 142900,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в АТ «Таскомбанк» (а.с.7-9).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с.42).

Також відповідачем ОСОБА_1 підписано додаток №1 до Заяви-договору №2416963-034, що містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10,11).

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за заявою-договором від 27.10.2021 заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 16.01.2024 становить 264174,73 грн., з яких: 139286,74 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19,59 грн. заборгованість за відсотками (в тому числі простроченим); 124868,40 грн. заборгованість за комісією (а.с.22).

Вимоги про стягнення вказаних сум заборгованості заявлено для вирішення судом у даній справі.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджуються висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідно до погодженого графіку погашення кредиту не виконані в повному обсязі.

Так відповідач має перед позивачем заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27.10.2021 у розмірі 139306,33 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту та відсотками, яка підтверджується банківською випискою за особовим рахунком, розрахунком заборгованості та не спростовується відповідачем.

Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Одночасно суд першої інстанції вірно зауважив, що згідно п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою НБУ від 08.06.2017 №49 банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №766/8096/20, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,4 % від суми кредиту щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту «б» пункту 1 кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливими.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 вказала на те, що ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів кредитного договору не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

У постанові ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Таким чином, як зазначалося вище, згідно з положеннями ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку / рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

У даній справі п. 1.4 розділу 1 заяви-договору №2416963-034 про споживчий кредит від 27.10.2021 передбачає сплату позичальником банку щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4,9 %.

Установивши в договорі сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4,9 % від суми кредиту, що складає 7345,20 грн. щомісячно, позивач АТ «Таскомбанк» не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу ОСОБА_1 , а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на величину суми кредитування та відсотків по кредиту (0,01%), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, так як, не надаючи ніяких оплачуваних послуг за отриману від позивальника плату по комісії, банк має істотний прибуток від сплати позичальником комісійної винагороди, яка у понад 50 разів перевищує розмір відсотків по кредиту.

Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту загальний розмір комісії за обслуговування кредиту (440712,00 грн.) перевищує розмір кредиту, отриманого відповідачем в сумі 149902,10 грн. для власних потреб на 290809,90 грн.

Отже суд у цій справі дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення комісії в розмірі 124868,40 грн. та врахував в якості погашення суми боргу сплачену позичальником протягом строку кредитування комісійну винагороду в сумі 29380,80 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.22 на звороті).

У аспекті викладеного вище апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що судом у тіло кредиту повторно враховано здійснені позичальником платежі, які позивач у власному розрахунку заборгованості вже врахував, а також щодо розрахунків суду, які суперечать положенням договору, адже суд у цій справі врахував лише сплату комісії за несправедливими умовами договору, які є нікчемними.

Аргументи скаржника про те, що, підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, у тому числі й щодо нарахування комісії, не спростовують факт нарахування боргу по комісійній винагороді банку на підставі нікчемного положення кредитного договору, як такого, що містить несправедливі умови.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи йому не відшкодовувати.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати позивача по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за апелянтом.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.09.2024.

Суддя-доповідач

Судді