Справа № 562/3625/23
Провадження № 2/288/107/24
23 вересня 2024 року смт Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Зайченко Є. О.,
з участю секретаря судових засідань Корнієнко Т.М.,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 (далі відповідач), третя особа Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини, в якій вказує, що вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2006 року.
Рішенням Здолбунівського районного суду від 07 жовтня 2021 року у справі №562/2043/21 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилися проживати з позивачем.

13 червня 2023 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 .

Маючи намір проживати разом у будинку її чоловіка, вона звернулася до Здолбунівської міської ради щодо зміни свого місця реєстрації та своїх неповнолітніх дітей. Проте їй було відмовлено, з тих підстав, що у рішенні Здолбунівського районного суду про розірвання шлюбу не визначено з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу. Відповідач, як батько дітей згоди на зміну їх місця проживання не надає.

Діти перебувають на її утриманні та проживають з позивачем. Позивач у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, бажає покращити їм умови проживання.

В той час як відповідач не проживає разом з дітьми.

Позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Також зазначила, що відповідач знає про розгляд справи, але участі у вихованні дітей не приймає. ЇЇ теперішній чоловік учасник бойових дій і вона хоче, щою її діти користуватися всіма державними пільгами, тому їй потрібно визначитися місце проживання разом з нею.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів.

Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме,

а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,

яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області в судовому засіданні зазначила, що до них надійшло усне та письмове звернення від позивача, було здійснено акт обстеження за місцем проживання дітей. Висновок вони повністю підтримуємо, але також зазначають, що при спілкуванні з батьком він не заперечував щодо місця реєстрації та проживання дітей. Діти проживали та наданий час проживають з матір"ю. На думку представника спір відсутній. На момент обстеження діти проживали з мамою за місцем реєстрації. Перешкод ніяких немає.

Суд, вислухавши учасників процесу, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2021 року по справі № 562/2043/21, шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , зареєстрований 18 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 128- розірвано. /а.с.6/

Згідно копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . /а.с.10-11/

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 13 червня 2023 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на « ОСОБА_9 ». /а.с.9/

Як вбачається з Витягів з реєстру Здолбунівської територіальної громади № 2023/005746683 № 2023/005747396 та № 2023/005719722 від 28 липня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.5, 7/

Як вбачається з Висновку органу опіки і піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, взявши до уваги подані документи на засідання комісії з питань захисту прав дитини Здолбунівської міської ради, вважають за доцільне прийняти рішення щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_1 . /а. с. 39-41/

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як слідує з обставин, якими позивач обґрунтувала свій позов тим, що:

-позивач має намір проживати разом у будинку її теперішнього чоловіка, вона звернулася до Здолбунівської міської ради щодо зміни свого місця реєстрації та своїх неповнолітніх дітей, проте їй було відмовлено, з тих підстав, що у рішенні Здолбунівського районного суду про розірвання шлюбу не визначено з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу;

-відповідач, як батько дітей згоди на зміну їх місця проживання не надає;

-позивач у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, бажає покращити їм умови проживання та оскільки її теперішній чоловік учасник бойових дій і вони не можуть користуватися державними пільгами, тому їй потрібно визначитись місце проживання разом з нею.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований матір`ю дітей, з якою діти і так фактично проживають і від якої батько дітей не вимагав та не вимагає зміни їх місця проживання.

Після звернення матері дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з собою, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей із батьком суду не надав.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживали і проживають разом з нею, між батьками дитини виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки батько дітей ОСОБА_4 не вимагав від матері дітей змінити їх місце проживання, не порушував в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дітей відповідач участі не приймав.

Саме по собі звернення матері дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, наведеного висновку суду не спростовують.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

У позовній заяві зазначено, що позивач звернулася до Здолбунівської міської ради щодо зміни свого місця реєстрації та своїх неповнолітніх дітей, проте їй було відмовлено, з тих підстав, що у рішенні Здолбунівського районного суду про розірвання шлюбу не визначено з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу та відповідач, як батько дітей згоди на зміну їх місця проживання не надає.

Однак на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин та наявності спору з відповідачем щодо місця проживання дитини, жодних доказів ні позивачкою, ні її представником, суду не надано.

Викладена позиція суду щодо відсутності підстав для задоволенню позову узгоджується із судовою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, яка є сталою та сформованою (постанова від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23).

Також суд враховує, що нормами Сімейного кодексу України (ст. 19) визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК).

З аналізу викладених норм слідує, що право вибору до якого органу звертатись за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування або суду, належить особі.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом в прохальній частині просила також доручити службі у справах дітей скласти висновок щодо визначення місця проживання дітей.

За результатами розгляду на виконання ухвали суду органом опіки і піклування Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області прийнято рішення щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ОСОБА_1 . /а. с. 39-41/

Дане рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання, оскільки відповідач, як заінтересована особа не звернувся до суду для захисту свої прав та інтересів.

Вказані вимоги законодавства та рішення органу опіки та піклування представником позивача залишені поза увагою і не зважаючи на роз`яснення представника органу опіки та піклування про те, що місце проживання дітей визначено органом опіки та піклування з позивачкою, та відсутність спору по справі, позивач під час розгляду справи наполягала на розгляді позовної заяви по суті та її задоволенні.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, існування якого під час розгляду справи позивачкою та її представником не доведено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Керуючись Конституцією України; Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); Декларацією прав дитини; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 211, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визначення місця проживання дитини відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко