Справа № 464/5526/18 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2308/24 Доповідач: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про залишення без руху

20 вересня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Ніткевич А.В., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Добушовського Ореста Васильовича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю,-

встановив:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано житлову квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м., що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 1/2 житлової квартири, що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 1002,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1002,40 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка не брала участі у розгляді цієї справи, однак вважає, що оскаржуване рішення стосується її прав та обов"язків, подавши апеляційну скаргу 06.09.2024, просить поновити строк на апеляційне оскарження мотивуючи тим, що 02.09.2024 адвокат Добушовський О.В. повідомив про ухвали апеляційного суду від 19.08.2024, якою апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2019 залишено без руху, зазначає, що є дружиною апелянта ОСОБА_5 , відтак квартира АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя. Також 02.09.2024 ознайомилася із ухвалою Сихівського районного суду м. Львова, постановленою за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 від 10.11.2023 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Вважає, що строк на подання апеляційної скарги необхідно рахувати з 03.09.2024. До апеляційної скарги долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 1000 грн.

Перевіривши матеріали справи, приходжу висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, враховуючи таке.

Згідно норм процесуального закону, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Форма і зміст апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Згідно із п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Подавши апеляційну скаргу, апелянт сплатила судовий збір у розмірі 1000,00 грн, що не відповідає вимогам закону.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються ЗУ «Про судовий збір».

Сплата судового збору за подання апеляційної скарги та його розмір, згідно ЗУ «Про судовий збір» поставлена в залежність від суми сплаченого збору (або яка підлягала сплаті) за подання позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно із п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із позовом у даній справі ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 2004,80 грн., виходячи із половини вартості спірного майна, саме така сума судового збору була врахована судом при розподілу судових витрат у справі.

Враховуючи наведене, за подання апеляційної скарги у даній справі підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3007,20 грн.

Оскільки апелянт за подання скарги сплатила 1000,00 грн., відтак необхідно доплатити судовий збір у розмірі 2007,20 грн. (3007,20-1000).

Банківськими реквізитами для сплати судового збору є:

Отримувач: ГУК у Личаківському районі м. Львова 22030101.

Код отримувача (код ЄДРПОУ): 38008294

МФО: 899998

Рахунок отримувача: UA0013954

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу: Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Львівський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа).

При заповненні платіжного документа у графі «Код платника» платником судового збору юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником фізичною особою ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Апеляційна скарга також залишається без руху, якщо подана після спливу строку на апеляційне оскарження чи у разі визнання підстав для поновлення такого неповажним.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт ОСОБА_1 оскаржує судове рішення у спорі, учасником якого не була, однак вважає, що таким порушено її права та інтереси, як власника квартири, фактично право на оскарження (можливість) повязує із своїм чоловіком ОСОБА_5 , якого вважає власником спірної квартира АДРЕСА_2 , а відтак, така є спільною власністю їх подружжя.

Як зазначалось вище, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року вирішено сімейний спір та позов ОСОБА_2 , зокрема, визнано житлову квартиру, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Таким чином, беззаперечним є те, що подавши апеляційну скаргу у вересні 2024 року на зазначене рішення ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження більше ніж на п`ять років.

В апеляційній скарзі апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, покликаючись на хронологію подій та повідомлення їй адвокатом про ухвалу апеляційного суду, якою апеляційну скаргу її чоловіка залишено без руху, а також про ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатами розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами заяви ОСОБА_5 , відтак вважає, що строк на подання апеляційної скарги необхідно рахувати з 03.09.2024, при цьому не зазначає чому, а також коли та за яких обставин отримала копію оскаржуваного рішення, які обставини перешкоджали отримати чи дізнатися про таке раніше та відповідно оскаржити.

Також, у доводах про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт не зазначає жодного слова про те, коли, дізналася про дану справу та рішення у такій.

Згідно із ЗУ «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Оскаржуване рішення оприлюднено у ЄДРСР та абезпечено надання загального доступу: 06.05.2019.

Окремо звертаю увагу на те, що договір про правову домпомогу із адвокатом Добушовським О.В. апелянтка ОСОБА_1 підписала 04.12.2023, при цьому, на цей час адвокат Добушовський О.В. знайомився із матеріалами цієї справи в інтересах ОСОБА_5 , відтак знав про наявність оскаржуваного рішення та можливість за відповідних умов оскарження такого.

Крім цього, із судових рішень, які оприлюднені у ЄДРСР по справі № 464/3901/21 вбачається, що звертаючись у травні 2021 року до суду з вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , зареєстровану за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 , визнання права власності на квартиру та витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 по 1/2 частки вказаної квартири, представник ОСОБА_5 - адвокат Добушовський О. В. позовні вимоги обґрунтовував тим, що за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року, його довіритель є єдиним законним власником спірної квартири, однак відповідачі порушують його право власності та відчужують його майно.

При цьому, у межах розгляду справи № 464/3901/21, судами різних інстанцій встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, у цивільній справі №464/5526/18, позов ОСОБА_2 задоволено: визнано житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_2 1/2 житлової квартири, що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м.

Оскаржуючи судові рішення у справі № 464/3901/21 в апеляційному та касаційному порядку, адвокату Добушовському О.В., як представнику ОСОБА_5 не могло не бути відомо про зміст рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року у справі № 464/5526/18.

Також, про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину спірної квартири на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року, йшлося у постанові Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у справі № 464/1273/15, яка була постановлена також з участю представника ОСОБА_4 .

Більше того, у листопаді 2023 року представник ОСОБА_4 знайомився з матеріалами справи № 464/5526/18, однак і з цього часу представник та його довірителька не реалізували своє право на апеляційне оскарження.

При цьому, оскарження судового рішення в апеляційному порядку не може бути поставлене в залежність від подання заяви про перегляд такого рішення за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої у даному випадку відмовлено, крім цього, така процесуальна дія не зупиняє та не перериває строк на апеляційне оскарження.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Разом з цим, апеляційна скарга у даній справі подана з суттєвим пропуском строку, передбаченого статтею 354 ЦПК України, а вказані апелянтом підстави для поновлення такого не можуть вважатися поважними, оскільки право на апеляційне оскарження не є абсолютним та залежить від певних (процесуальних) умов.

Положення ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження, при цьому такі в силу статті 12 ЦПК України сторона має довести належними та допустими доказами.

При цьому, особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків з зазначенням інших підстав для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою у визначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи допущені при подачі апеляційної скарги недоліки, таку необхідно залишити без руху та надати апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших підстав для поновлення, документ, що підтверджує сплату судового збору або докази про звільнення від такого необхідно у передбачений строк подати Львівському апеляційному суду.

Керуючись ст. ст. 185, 356 ЦПК України, -

ухвалив:

Підстави зазначені представником ОСОБА_1 - адвокатом Добушовським Орестом Васильовичем для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року визнати неповажними.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Добушовського Ореста Васильовича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року залишити без руху.

Надати апелянту строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

У випадку невиконання вимог зазначених в ухвалі, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута апелянту.

У разі неподання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Суддя А.В. Ніткевич