П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року

м. Рівне

Справа № 571/1560/23

Провадження № 22-ц/4815/531/24

Головуючий у суді Рокитнівському районному суді

Рівненської області: суддя Верзун О.П

Рішення суду першої інстанції проголошено

о 12 год. 42 хв. 31 січня 2024 року в смт. Рокитне

Сарненського району Рівненської області

Повний текст рішення складено: 05 лютого 2024 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Твердого Миколи Кузьмовича на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2024 року у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Твердого Миколи Кузьмовича до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 пред`явив позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про стягнення регламентної виплати,

Мотивуючи свої вимоги, покликався на дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП), яка відбулася біля 20 год. 15 хв. 10 червня 2022 року по вул. Шевченка у смт. Рокитне за участі автомобіля Volkswagen T4, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням сина позивача ОСОБА_2 та мотоцикла GEON X-ROAD2, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. При цьому на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Крім того, за заявою ОСОБА_3 про спричинення йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень стосовно ОСОБА_2 було відкрите і кримінальне провадження №0000142 за ознаками ч.1 ст.286 КК України. За наслідками досудового розслідування кримінальне провадження було закрите 28 жовтня 2022 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 направлено до Рокитнівського районного суду Рівненської області, рішення якого було оскаржено в апеляційному порядку. Згодом постановою Рівненського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Тому в січні 2023 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування завданої йому шкоди внаслідок механічних ушкоджень автомобіля. Однак відповідач відмовив у проведенні вказаної виплати.

З наведених мотивів просив стягнути із МТСБУ на користь ОСОБА_1 регламентну виплату для відшкодування заподіяної йому внаслідок ДТП з вини водія мотоцикла - ОСОБА_3 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, майнову шкоду від пошкоджень автомобіля марки Volkswagen T4, номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту якого визначена експертом у сумі 44 114,80 гривень, а також вартість сплаченої ОСОБА_1 експертної оцінки пошкоджень у сумі 2 200 гривень та судові витрати.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Суд дійшов такого висновку з огляду на те, що іншому учаснику ДТП - ОСОБА_3 правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у вину не ставилось, винуватим за вказаною статтею він також не визнавався. Тобто він не може вважатися завдавачем шкоди. Крім того, ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 не повідомили у визначений законодавством строк у письмовій формі страховику або МТСБУ про подію, а також не надали відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Також власник транспортного засобу позивач не дотримався передбаченого п. 33.3. ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) обов`язку, а саме не зберіг пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не оглянуть. Відповідач з`ясував, що позивач до моменту огляду транспортного засобу здійснив відновлювальний ремонт і зафіксувати пошкодження, отримані у ДТП, неможливо. Тому, на переконання суду, також підлягали застосуванню положення п.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону, відповідно до яких підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Твердим М.К. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що завдані автомобілю Volkswagen Т4 внаслідок ДТП механічні ушкодження були належно зафіксовані, а саме протоколом огляду місця події, протоколом огляду автомобіля, проведеним слідчим та експертом-оцінювачем, за наслідками якого складений звіт про оцінку ушкоджень та вартості відновлювального ремонту. Отже, МТСБУ мало та має можливість встановити факт ДТП, причини і обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, а тому відсутня така підстава для відмови у здійснені регламентної виплати на користь позивача як невиконання ним пп.37.1.3. п.37.1. ст.37 Закону. Щодо строків звернення до МТСБУ, то районний суд не врахував підтверджених документально об`єктивних обставин, які унеможливили їхнього дотримання, зокрема визнання Рівненським апеляційним судом у справі про адміністративне правопорушення №571/692/22 відсутності вини водія автомобіля у скоєнні ДТП і встановлення того факту, що спричинення механічних пошкоджень автомобілю мало місце за інших обставин, а саме внаслідок зіткнення мотоцикла, що рухався позаду автомобіля в попутному напрямку під управлінням особи, у якої було відсутні право кермувати відповідним транспортним засобом і обов`язкова цивільно-правова відповідальність. Так, відкриті провадження у справі про адміністративне правопорушення та кримінальному провадженні щодо водія автомобіля позбавляли позивача статусу потерпілої особи від ДТП та права своєчасно звернутись до МТСБУ.

З викладених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким стягнути із МТСБУ на користь ОСОБА_1 регламентну виплату для відшкодування заподіяної йому внаслідок ДТП з вини водія мотоцикла ОСОБА_3 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, майнової шкоди від ушкоджень автомобілю марки Volkswagen Т4, номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту яких визначена експертом у сумі 44114,80 гривень, а також вартість сплаченої ОСОБА_1 експертної оцінки ушкоджень у сумі 2 200 гривень. Крім того, просив стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір, сплачений до суду першої та апеляційної інстанцій, а також витрати за надану у цих судах правничу допомогу у сумі 10 000 гривень.

У поданому відзиві МТСБУ просило апеляційну скаргу адвоката Твердого М.К. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зазначалось про правову неспроможність доводів апеляційної скарги щодо того, що фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази підтверджують можливість МТСБУ встановити факт ДТП, причини та обставини її настання, розмір заподіяної шкоди, а також вину лише водія мотоцикла. Зверталась увага на те, що жодних належних доказів, які б підтверджували наявність складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в діях ОСОБА_3 щодо події ДТП, яка мала місце 10 червня 2022 року, немає. Хоча юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною - вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Але будь-якого з цих критеріїв щодо водія мотоциклу не існує, тобто жодних підстав для задоволення позовних вимог не було. Також не спонукають до відшкодування шкоди позивачу порушені ним порядок, строки й підстави звернення до МТСБУ, що встановлені законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом.

Закон регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Стаття 41 Закону визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Матеріалами справи з`ясовано, що 10 червня 2022 року близько 20 год. 15 хв. по вул. Шевченка у смт. Рокитне Рівненської області сталася ДТП за участі автомобіля Volkswagen T4, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла GEON X-ROAD2, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Спірні правовідносини виникли з того приводу, що внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю Volkswagen Т4, власником якого є ОСОБА_1 - батько ОСОБА_2 . З огляду на те, що відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, тому відшкодувати шкоду повинен МТСБУ у передбаченому Законом порядку.

Згідно з висновком звіту вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volkswagen Т4 становила 44114,80 гривень.

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з повідомленням про подію та з заявою про виплату шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Листом №3-016/4789 від 13.02.2023 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відмову у відшкодуванні йому шкоди посиланням на те, що ним не виконано вимогу п.33.3 ст.33 Закону.

Відповідно до постанови від 28 жовтня 2022 року кримінальне провадження №0000142 за фактом ДТП, яке сталося за участю автомобіля марки Volkswagen T4, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла марки GEON X-ROAD2, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Однак в діях ОСОБА_2 встановлено ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У діях ОСОБА_3 - ознаки адміністративного правопорушення за ч.5 ст.121, ч.6 ст.121. ч.1 ст.126 та ч.2 ст.126 КУпАП.

Між тим, мотивом для висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, стало порушення ним пп."б" п.2.3 Розділу 2 та п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), відповідно до яких: водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Оскільки постанова про закриття кримінального провадження заінтересованими особами не оскаржувалася, містить встановлені у кримінальному провадженні факти, тому є належним, допустимим та достовірним доказом при розв`язанні існуючого спору.

Постановою Рівненського апеляційного суду 26 квітня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Твердого М.К. задоволено. Скасовано постанову Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 березня 2023 року, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В мотивувальній частині постанови вказувалося про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення ОСОБА_2 п.16.11 ПДР України та доведеність його вини у вчиненні ДТП. Апеляційний суд вказав, що згідно з п. 16.11. ПДР України, що ставиться ОСОБА_2 у провину, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Однак ОСОБА_2 прямував по головній дорозі, а за його автомобілем, в попутному напряму, рухався ОСОБА_3 . Тобто обидва водії на момент ДТП рухалися по головній дорозі, що свідчить про невідповідність фабули протоколу фактичним обставинам ДТП. Отже, дії ОСОБА_2 були хибно кваліфіковані за порушення п. 16.11. ПДР України, якого він не порушував, адже рухався по головній дорозі. Тому відсутній в його діях склад адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначав, що він не уповноважений самостійно кваліфікувати дії особи відповідно до ПДР та змінювати фабулу протоколу про адміністративне правопорушення, адже це є обов`язком співробітника поліції, який складає протокол, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто спонуканням для закриття адміністративного провадження за вчинення водієм автомобіля передбаченого ст.124 КУпАП правопорушення була помилкова кваліфікація в адміністративному протоколі правопорушення.

Натомість матеріали справи взагалі не містять будь-яких належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, а тому відсутні підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за заподіяну власнику автомобіля шкоду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 1 статті 76 ЦПК України вказується, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Шкоду позивачу було завдано внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, отже, вона згідно зі ст. 1188 ЦК України відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов`язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку, а також вина зазначеної особи.

Проте доказів на підтвердження сукупності вказаних обставин матеріали справи не містять, а заявником їх надано не було.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Твердого Миколи Кузьмовича залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків