"25" вересня 2024 р. Справа № 363/4822/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А. за участі секретаря Крикун Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору безпроцентної позики та стягнення боргу за договором позики, -

УСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року до Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Мамаєва Д.Ю. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору безпроцентної позики та стягнення боргу за договором позики, в якій позивач просить розірвати Договір безпроцентної позики укладений 19 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за сумою позики у розмірі 2 269200 грн., суму індексу інфляції 35 9347,52 грн., три відсотки річних у розмірі 18 6772,62 грн., пеню у розмірі 44 078,25 грн., та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Разом з позовною заявою від представника позивача до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій представник позивача просив вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,2 га, за кадастровим номером :01:023:0042 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташований на ній житловий будинок номер АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та заборонити органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,2 га, за кадастровим номером :01:023:0042 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташований на ній житловий будинок номер АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивачем та відповідачем укладено нотаріально посвідчений Договір безпроцентної позики, предметом якого було передання у власність Відповідача грошових коштів у сумі 2 449 200 грн. 00 коп., які відповідач зобов`язався повернути рівними частинами згідно графіку платежів визначеному в п. 4.2 Договору. Фактично, сума щомісячного платежу становить 40 820 грн. 00 коп. щомісяця. Фактично, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором Позики щодо повернення боргу у визначені строки, про причини невиконання умов договору Позики позивача не повідомив, окрім того, будь-яких пропозицій щодо зміни графіку платежів від відповідача не надходило. Станом на сьогодні позивач не володіє інформацією щодо місцезнаходження відповідача, оскільки він не виходить на контакт з позивачем та платежів на погашення заборгованості не здійснює. В силу фактичних обставин справи вважає, що є ознаки того, що відповідач умисно ухиляється від виконання взятих на себе обов`язків в частині повернення грошових коштів та є обгрунтовані причини вважати, що борг за Договором Позики відповідач взагалі не збирається повертати. Зауважив, що з грудня 2023 року відповідач взагалі не перераховує будь-яких коштів на рахунок Позивача в рахунок погашення боргу. Станом на день подання позовної заяви відповідач є власником земельної ділянки площею 0,2 га, за кадастровим номером :01:023:0042 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташований на ній житловий будинок номер АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою 381093198 від 31.05.2024 року, копія якої додається до позовної заяви, як письмовий доказ. Фактично, є обґрунтовані підстави вважати, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача станом на сьогодні, а це земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок може бути продано на користь інших осіб на момент виконання рішення, враховуючи, що відповідач умисно продовжує не перераховувати платежі у відповідності до визначеного графіку в рахунок погашення заборгованості, тим самим не виконує взяті на себе зобов`язання. З огляду на фактичне порушення відповідачем по справі взятих на себе зобов`язань, вважає, що належний відповідачу житловий будинок та земельна ділянка можуть бути продані відповідачем.

Враховуючи норму ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22: «за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

За таких обставин, враховуючи обставини справи, предмет позову, оскільки виконання в майбутньому рішення суду у даній справі про стягнення заявленої суми у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, чи майно, на яке можна звернути стягнення, та оскільки відповідач, як власник майна, може здійснити його відчуження, а також враховуючи, що вказаний заявником вид забезпечення позову необхідний для подальшого уникнення можливості відчуження вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, та вчинення інших реєстраційних дій, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно та заборони органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цих об`єктів нерухомого майна, який є співмірним із заявленими позовними вимогами та незастосування цього заходу може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У контексті оцінки балансу інтересів сторін у питанні забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зазначені обставини дають суду підстави дійти висновку про перевагу інтересів саме позивача, адже саме його інтереси у разі невжиття відповідних заходів та задоволення позову потерпатимуть більше, оскільки їх відновлення буде більш ускладненим ніж відновлення інтересів відповідачів, у разі вжиття таких заходів та відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його прав та інтересів. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист його прав. При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборону органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цих об`єктів нерухомого майна, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися цим спірним майном. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не убачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладені арешт та заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбаченихст.154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 149, 150-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору безпроцентної позики та стягнення боргу за договором позики- задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,2 га, за кадастровим номером :01:023:0042 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_2 на праві приватної власності та заборонити органам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цих об`єктів нерухомого майна.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна