Справа № 712/9395/22
Провадження № 2/712/135/24
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого судді Токової С.Є.
при секретарі Білик О.Ю.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, придбану під час шлюбу ,-
В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири придбану під час шлюбу.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебував з відповідачкою ОСОБА_1 у шлюбі з 08 червня 2013 року по 20 січня2020 року. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20 січня 2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 29.10.2004 року належала 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, від 02.07.2008 року, свідоцтва про право власності б/н від 18.05.1998р. виданого органом приватизації виконкому Соснівської районної ради. Станом на 02.08.2008 року стало належить1/2 частина вищевказаної квартири. Інша 1/2 частина квартира належала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2008 року рідному брату ОСОБА_6 .
Відповідно до договору купівлі - продажу частки в праві власності на квартиру від 29.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Красюк В.В. продав, а ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) придбала 1/4 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 за 270 000 грн., таким чином під час шлюбу відповідачка придбала 1/4 частку квартири.
У зв`язку з тим, що у відповідачки ОСОБА_2 і у нього на той час не було таких коштів, які обумовив продавець, його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодились надати у борг кошти для придбання квартири. Він особисто під гарантію своїх батьків у день укладання договору купівлі продажу, отримав у борг від сусіда ОСОБА_10 5 000 доларів США.Вказані кошти були повернуті останньому після продажу будинку у с. Яснозір`я , який належав його батькам. Крім того, батьки надали свої особисті кошти у розмірі 1000 доларів США . Також батьки отримали у позику 6000 доларів США від рідної тітки позивача ОСОБА_11 , з якою відповідно до переказів розрахувались, надсилаючи кошти їй та її сину , про що є відповідні копії платіжних переказів.
Після здійснення останніх переказів і закриття боргових зобов`язань перед ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідачка почала постійно погрожувати розірванням шлюбу і після того, як його мати ОСОБА_9 перестала відправляти їй кошти, остання звернулась у 2019 році до суду про розірвання шлюбу і у цей же рік звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( справа № 2/712/712/19).
Таким чином, його батьками через відповідачку було надано ОСОБА_6 на час оформлення договору купівлі-продажу 29.09.2015 р. 12 000 доларів США, що по котировці міжбанківського валютного курсу складало за 1 долар США -21,450 грн.
Між ним, його батьками та відповідачкою була досягнута угода проте, що гарантією повернення нами їм коштів буде їх реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 , тому, що після продажу будинку у с. Яснозір`я, Черкаського району вони були зняти з реєстрації, але після того, як відповідачка отримала у повне своє користування квартиру і повністю закриття боргових зобов`язань, які брали на себе його батьки, остання зняла їх з реєстрації за рішенням суду.
Крім того, була досягнута угода, що їх сім"я разом із неповнолітньою дитиною будуть проживати за адресою АДРЕСА_2 , а квартиру АДРЕСА_1 будуть здавати у оренду та кошти використовувати на оплату комунальних платежів двох квартир, на свої потреби та на повернення боргу моїм батькам.
Відповідачка до липня 2019 р. проживала постійно у квартирі АДРЕСА_3 .
Виходячи з того, що ним спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, а саме поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру, яка була придбана хоч і в період шлюбу з колишньою дружиною, проте за кошти його батьків, та які він нараз повертає, просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов позовні вимоги визнала частково посилаючись на наступне. Спірна квартира належить їй та рідному брату ОСОБА_6 у спадок після смерті їх батьків в рівних частках по 1/2 частки вказаної квартири кожному.
Перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 вони спільно та за домовленістю з ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі - продажу від 29.09.2015 року викупили у останнього його 1/2 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказану 1/2 частку було придбано за деякі збереження спільно з колишнім чоловіком.
Оскільки в спадок вона отримала 1/2 частки вказаної квартири, а інша 1/2 була викуплена у брата вважає, що їй на праві приватної власності належить 3/4 частки, а колишньому чоловікові повинно лежать 1/4 оскільки дану частку було придбано в шлюбі і вона є спільною сумісною власністю подружжя.
З урахуванням того, що ніякого договору про набуте під час шлюбу майно між ними не було укладено воно належить кожному рівних частках, тобто по 1/4 частки кожному. Просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 - відмовити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /4 частки квартири № АДРЕСА_4 , оскільки дана квартира була придбана під час і є спільною сумісною власністю подружжя.
Процесуальні дії суду.
Ухвалою від 06 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами прощеного позовного провадження.
Ухвалою від 08 листопада 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Вєлікової Н.А. належним чином завірені копії документів, на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу частини квартири.
Ухвалою від ---Ухвало
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач та її представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач має право на 1/4 частку у майні, оскільки частина коштів для придбання майна була спільним майном подружжя, а не особистими коштами позивача.
Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Мотивувальна частина .
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.06.2013 р. ( а.с.13) .
Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 14).
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 29.09.2015 року

ОСОБА_6 , продавець продав, а ОСОБА_2 (покупець) купила 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 270 000 грн.

Факт укладення вказаного договору сторонами не заперечується.

Застосовані норми права та мотиви їх застосування .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зістаттею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом застосування презумпції спільної сумісної власності, визначеної ст.60 СК України, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17) Аналогічного висновку дотримується і Верховний суд в своїх постановах від 30 січня 2019 року по справі № 382/2454/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 752/3071/15-ц.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування

презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Мотивована оцінка аргументів учасників справи

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом заначав, що 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 він придбав за власні кошти, а саме за кошти, частину з яких позичив у ОСОБА_13 під гарантіїї своїх батьків, які після продажу будинку в с. Яснозір"я Черкаського району Черкаської області повернули борг. Також, частину коштів була позичена його батьками у рідної тітки відповідача - ОСОБА_11 , а в подальшому батьки здійснювали останній та її сину ОСОБА_12 грошові перекази на погашення вказаного боргу. Крім цього, 1000 доларів США для придбання частки квартири батьки надали із власних збережень . У зв"язку з чим вважає, що 1/2 частка квартири придбана за його особисті кошти.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив в судовому засіданні факт надання в борг коштів ОСОБА_1 , в розмірі 5000 дол. США, які були повернуті йому батьком останнього ОСОБА_8 26.01.2016 року після продажу будинку, що належав йому на праві приватної власності в с. Яснозір"я Черкаського району Черкаської області.

Зазначене також підтверджується і підписом ОСОБА_10 на розписці від 28.09.2024 року ( а.с.34).

Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні , що дійсно продав своїй сесті ОСОБА_2 частину квартири, що належала йому на праві власності за 12 000 долларів США. Цю вартість йому озвучувала сестра. У нотаріуса вказані кошти йому віддавала ОСОБА_2 . ОСОБА_14 є його та ОСОБА_2 тіткою.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що ОСОБА_9 ( мати позивача) говорила, що позичили гроші у ОСОБА_11 для придбання частини квартири. Потім ОСОБА_9 та її чоловік продали будинок в селі Яснозір"я і кошти також віддала за борги . Після переїзду до Криму ще висилала кошти ОСОБА_16 за борг.

Такими, що заслуговують на увагу є і доводи позивача про існування домовленостей між його батьками та відповідачем ОСОБА_1 з приводу надання коштів для придбання частки квартири , що підтверджується здійснення нею реєстрації ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ( батьків позивача) у квартирі по АДРЕСА_5 після придбання 1/2 частки .

Крім того, як вбачається із заяв на переказ власних коштів (а.с.48-61) ОСОБА_9 - мати позивача здійснила переказ грошових коштів на ім"я ОСОБА_11 - тітки відповідачки та її сина ОСОБА_12 на загальну суму 6000 дол. США з 30.01.2017 року по 19.12.2017 року ( а.с. 41-44), що підтверджує доводи позивача про отримання іншої суми коштів для придбання 1/2 частки квартири від тітки ОСОБА_1 та повернення їх матір"ю позивача.

При цьому, суд не бере до уваги заяви на переказ власних коштів на ім"я відповідача ОСОБА_1 , здійснені ОСОБА_9 ( матір"ю позивача) ( а.с. 47-61), оскільки як пояснила в судовому засіданні відповідач вказані кошти направлялись для їх спільного з позивачем сина, який є внуком ОСОБА_9 .

Як на заперечення проти позову відповідач стверджувала, що для придбання 1/2 частки у квартирі були витрачені деякі збереження її та колишнього чоловіка ОСОБА_1 , однак жодних належних та допустимих доказів , крім власних пояснень, на підтвердження вказаних обставин суду не надала.

В той час, як відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачем спростовано належними та допустими доказами презумпцію права спільної власності подружжя.

Що стосується визнання у відзиві на позов відповідачем ОСОБА_17 права позивача на 1/4 частку у квартирі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(ст. 13 ЦПК )

Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Між тим, визнаючи право позивача на частку квартири АДРЕСА_1 відповідач зустрічний позов не пред"явила , а просила суд відмовити у задоволенні позову та визнати за ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири (а.с.67-68) .

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем презумпція спільності права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 спростована наданими належних і допустимими доказами та приходить до висновку про про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60 ,63, 69 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 6,12,13,18, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 квітня 2024 року .

Учасники справи : позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ; відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5

Головуючий :