Справа № 291/315/24
Провадження №2/291/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 вересня 2024 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної адміністративним проступком,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті неправомірних дій.

В обґрунтування позову зазначає, що 01 березня 2024 р. о 16 год. 50 хв. в с. Вільнопілля Бердичівського району Житомирської області, по вул. Молодіжній, гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова) та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме відмовився від такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Проводилась відео фіксація події за допомогою нагрудної камери (відео реєстратора). Крім того, 01 березня 2024 р. о 16 год. 51 хв. в с. Вільнопілля Бердичівського району Житомирської області, по вул. Молодіжній, гр. ОСОБА_2 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху: керуючи автомобілем ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку в результаті чого здійснив наїзд на паркан.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль та паркан отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тілесних ушкоджень ніхто не отримав.

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та з врахуванням положень ч.2 ст. 36 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Звернулася до відповідача з проханням - претензією поновити пошкоджене майно, або відшкодувати вартість пошкодженого майна, але він відмовився це робити в добровільному порядку. Була вимушена сама відремонтувати паркан, витрати склали 5660 грн. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 5660 грн. Посилаючись на вказане просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач у судовому засідання не з`явився, належним чином повідомлений, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Вислухавши доводи сторін, свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та має у приватній власності житловий будинок та господарські споруди на вказаній території, який огороджений парканом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.11.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1329, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2020 року та довідкою Ружинської селищної ради №128 від 19.09.2024 року (а.с.38-41).

Як вбачається з пояснень позивачки, та підтверджується матеріалами адміністративної справи №291/263/24 відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.1.ст.130 КУпАП, 01 березня 2024 р. о 16 год. 50 хв. в с. Вільнопілля Бердичівського району Житомирської області, по вул. Молодіжній, гр. ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова) та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме відмовився від такого огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 01 березня 2024 р. о 16 год. 51 хв. в с. Вільнопілля Бердичівського району Житомирської області, по вул. Молодіжній, гр. ОСОБА_2 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху: керуючи автомобілем ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку в результаті чого здійснив наїзд на паркан. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та з врахуванням положень ч.2 ст. 36 КУпАП накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с.9-10).

Згідно накладної №9 від 26.03.2024 року виданої ФОП ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 оплатила за доставку матеріалу та виконанні роботи 5660 грн. (а.с.13).

Відповідно до Акту приймання- передачі наданих послуг від 26.03.2024 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 виконавцем був виконаний демонтаж бетонної огорожі біля житлового будинку та встановлення нових секцій огорожі. Замовнику ОСОБА_1 були надані наступні послуги: розбирання огорожі - 400 грн., бетонні секції 2 шт. 2400 грн., доставка 2500 грн., цемент-160 грн., відсів 200 грн. Загальна вартість послуг становить 5660 грн. 00 коп. (а.с.14).

Факт пошкодження паркану підтверджено поясненнями свідків в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач пошкодив позивачці паркан при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння. Було повалено дві секції паркану, збитки не відшкодував.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що подія була весною цього року, відповідач пошкодив ОСОБА_6 паркан при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Під час події відповідач був коло паркану хамив, погрожував і говорив, що нічого відшкодовувати не буде. Перша секція паркану була звалена, а друга частково. Вони почули з чоловіком гуркіт, вийшли і побачили усе. Автомобіль був червоного кольору, жигулі. Коли вийшли поліція була хто викликав її не знає. Позивачка відремонтувала паркан за свої кошти.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну внаслідок пошкодження паркану, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди.

Крім того, слід зазначити, що розмір спричиненої шкоди позивачу 5660, 00 грн. не оспорював у підготовчому судовому засіданні і сам відповідач ОСОБА_2 , визнавши позов. В матеріалах справи відсутній відзив на позов.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України, суд, стягує на користь позивачки понесені нею судові витрати при зверненні до суду .

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної адміністративним проступком - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.к. НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі 5660 (п`ять тисяч шістсот шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.к. НОМЕР_2 , судові витрати: сплата судового збору у сумі 1211 (Одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2024 року.

Позивач.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 .

Відповідач.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк