РІШЕННЯ

іменем України

18.09.2024

Справа № 331/2245/24

Провадження № 2/331/1512/2024

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до адвоката Трубіцина Дмитра Володимировича про розірвання договору та повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 р. ОСОБА_1 , через адвоката Кириченко Р.Ю., звернулася до Жовтневого районного м.Запоріжжя з позовом до адвоката Трубіцина Дмитра Володимировича про розірвання договору та повернення грошових коштів, в якому просила розірвати усний договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та відповідачем та стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 215 793,38 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернулась за правовою допомогою до адвоката Трубіцина Дмитра Володимировича. Адвокат Трубіцин Д.В. запевнив, що надасть Позивачу правову допомогу, а саме здійснить повний юридичний супровід в отриманні документів, за якими її син матиме право законного перетину державного кордону України на виїзд для подальшого навчання за кордоном. Адвокат Трубіцин Д.В. зазначив, щоб Позивач одразу перерахувала грошові кошти на його картковий рахунок, при цьому запевнив у відсутності необхідності укладати договір про надання правової допомоги. Спочатку, адвокат Трубіцин Д.В. зазначив, що розмір гонорару буде становити 30 000 грн, на що Позивач погодилась і двома платежами перерахувала йому вказані грошові кошти, на зазначений адвокатом грошовий рахунок, через онлайн-додаток Монобанк. Згодом, 19 травня 2023 року, адвокат зателефонував й сказав, що потрібні ще 20 000 грн, щоб пришвидшити увесь процес, на що Позивач знову погодилась та переказала йому грошові кошти на той самий картковий рахунок. Надалі таких вимог від адвоката Трубіцина Д.В. було десятки, на що Позивач завжди погоджувалась, оскільки дуже хотіла забезпечити виїзд сина для навчання за кордоном. На запитання щодо того на якій стадії зараз знаходиться процес оформлення документів, адвокат завжди подавав різну інформацію, а саме: документи в міській раді на розгляді, у військкоматі, суді, прикордонній службі, тощо. Сукупно Позивач переказала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 184 500 грн, 00 (сто шістдесят тисяч гривень, 00 копійок), що підтверджується виписками з банківського рахунку. Після того як Позивач почала в адвоката просити будь-яке підтвердження щодо виконання ним своїх обов`язків за усним договором про надання правової допомоги, останній - зник. На даний час ОСОБА_2 не здіймає слухавку, ігнорує Позивача та обірвав всі зв`язки (заблокував в месенджерах). У зв`язку з чим вважає, що усний договір про надання правової (правничої) допомоги підлягає розірванню, а сплачена позивачем сума грошових коштів в розмірі 215 793,38 грн. підлягає поверненню з врахуванням Пені, індексу інфляції та трьох процентів річних та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

19.06.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У зв`язку з цим зазначає, що договір про надання правової допомоги з ОСОБА_1 не укладався, адвокатом Трубіциним Дмитром Володимировичем не надавались ОСОБА_1 юридичні послуги щодо представництва інтересів її сина. Мотивацією позову є лише особиста неприязнь позивача до відповідача та спроба зашкодити його діловій репутації. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Тобто правочини на суму більше 340 гривень належить вчиняти письмово. Таким чином договір про надання правової допомоги, про який зазначає позивач не міг вчинятися в усній формі та між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим. Крім того в призначеннях платежу відсутнє посилання на перерахування коштів на виконання умов договору, що додатково свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення позову. Прохає суд в позовних вимогах ОСОБА_1 до адвоката Трубіцина Дмитра Володимировича про розірвання договору та повернення грошових коштів відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договорів на підставі ст. 651 ч.2 ЦК України, стягнення коштів.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Обгрунтовуючи позов, позивач, як на підставу розірвання договорів у відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України, послався на ухилення відповідача від виконання умов договору, неналежний захист його прав.

Крім цього, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Згідно зі статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Умови договорів щодо сплати гонорару є результатом домовленості сторін, а відтак, є обов`язковим для сторін відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України.

У судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що усний договір про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Трубіциним Дмитром Володимировичем не укладався.

Позивачем до матеріалів цивільної справи долучені квитанції, які були досліджені судом , відповідно 24.06.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 4000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 23.06.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 7500,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 26.04.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 22000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 26.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 20.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 21.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 09.04.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 30000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 24.04.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 8000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 26.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 13.07.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 3000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 19.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 20000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 22.06.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 15000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 26.05.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 10000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 08.07.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 4000,00 грн, призначення платежу переказ особистих коштів, 09.07.2023 р. ОСОБА_1 переказала на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 кошти в сумі 1005,00 грн, без призначення платежу /а.с.7-21/.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження № 61-14507св18) колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Трубіциним Дмитром Володимировичем договір про надання правничої допомоги у письмовій формі укладений не був, так як це передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Законом передбачено, що під час укладання договору про надання правової допомоги, сторони повинні узгодити всі його істотні умови, зокрема розмір гонорару адвоката за виконану ним роботу, порядок обчислення такого гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Адвокат повинен попередньо повідомити клієнта про орієнтовний розмір гонорару, який визначається з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин, а клієнт погодити з адвокатом розмір гонорару, який може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Погодження клієнта з визначним сторонами договору розміром гонорару адвоката має бути однозначним, безумовним та зрозумілим для клієнта.

В суді позивачем належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, що позивач та відповідач уклали письмовий договір про надання правової допомоги та належним чином погодив з клієнтом визначений розмір гонорару, порядок його обчислення та сплати, обсяг роботи адвоката, а також реальне здійснення таких робіт, зокрема відповідні акти виконаних робіт, звіти, час витрачений адвокатом на роботу, тощо, позивачем суду не надано.

Не доведено позивачем й того, який конкретно обсяг послуг був ним наданий відповідачу та який конкретно час витрачений адвокатом на виконання цих робіт з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставини, що мають для цього значення.

Як вбачається із зазначених вище вимог законодавства, погодження клієнтом розміру гонорару здійснюється під час укладання договору з адвокатом.

Крім того суд звертає увагу, що в квитанціях , які долучені до матеріалів справи в призначеннях платежу відсутнє посилання на перерахування коштів на виконання умов договору, і взагалі позивачем не доведено, що саме на рахунок відповідача перераховувалися кошти у розмірі 184 500,00 грн.

Між тим, позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору, стягнення коштів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 509, 526, 611, 651, 901, 903 ЦК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 268, 272-273, 354-353 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до адвоката Трубіцина Дмитра Володимировича про розірвання договору та повернення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду

Повний текст рішення складено 25.09.2024 року.

Суддя Н.В.Фісун