Постанова

Іменем України

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 754/176/20

провадження № 61-15018св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Альфа банк», ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа банк», ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ірина Сергіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання договору недійсним

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року у складі судді Галась І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в здійсненні права власності щодо квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання фіктивним договору купівлі-продажу вказаної квартири від 06 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Кравченко І. С. та зареєстрованого в реєстрі № 566.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що 23 липня 2019 року вона звернулася до Деснянського УП ГУНП у м. Києва із заявою про проникнення до спірної квартири невідомої особи, яка залишила повідомлення, що вона є новим власником цієї квартири, замінила замки та припинила доступ до її помешкання. Відомості за заявою ОСОБА_1 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30006398 від 03 вересня 2019 року.

Із постанови слідчого Деснянського УП ГУНП в місті Києві Басок О. Ю. від 28 листопада 2019 року вона дізналася, що начебто її квартира на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2008 року належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , який є її сином. Однак будь-якої необхідності, намірів щодо продажу квартири сину не було, що підтверджується продовженням проживання позивача в цій квартирі. ОСОБА_1 протягом вже 27 років, а саме з 23 квітня 1992 року, проживає та зареєстрована в спірній квартирі, іншого майна в неї немає. Син жодного разу не порушив питання про передання йому квартири, до того ж він є її єдиним спадкоємцем.

Не маючи будь-яких спорів із сином, перебуваючи з ним у дружніх стосунках, позивач не мала підстав для того, щоб укладати оспорюваний правочин, сторонами якого є мати та син. Тому позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є фіктивним, адже у сторін цього договору не було наміру на укладення та вчинення будь-яких дій на його виконання, цей договір порушує конституційні права позивача на власність та житло.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 02 лютого 2023 року позов залишив без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позивачем ознак фіктивності оспорюваного договору. До необґрунтованих позовних вимог позовна давність не застосовується.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу

ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Разом із цим колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 обрала неефективний спосіб захисту, адже задоволення цього позову не призведе до поновлення її прав власника спірної квартири, оскільки таким на сьогодні є ОСОБА_4 , до якої позивач вимог не заявляла. ОСОБА_1 по суті ініціювала спір про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а фактично для набуття підстав подальшого перегляду судових рішень у спорі між ОСОБА_2 і ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс банк», що є недопустимим та є самостійною підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзивів, пояснення та їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 та постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 504/2490/19; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди упереджено підійшли до оцінки доказів, оскільки врахували лише докази, надані стороною банку, і, як наслідок, ухвалили судові рішення без повного, об`єктивного, всебічного з`ясування обставин справи на підставі зібраних у справі доказів. Постанова апеляційного суду не містить висновків щодо оцінки доказів, поданих позивачем, на предмет їх повноти, послідовності та об`єктивності, що є порушенням норм процесуального права. По суті, апеляційний суд спір не вирішив, маючи такі процесуальні повноваження.

Вказуючи, що позивач обрала неефективний спосіб захисту, оскільки ОСОБА_4 є власником спірної квартири, апеляційний суд фактично відправив позивача з новим позовом до суду, при цьому не зазначив, який саме спосіб захисту порушеного права позивача у цьому випадку буде ефективним, ураховуючи фактичні обставини справи.

18 і 25 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшли відзиви адвоката Олексієнко З. О. як представника ОСОБА_5 на касаційну скаргу, мотивовані законністю й обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень. ОСОБА_1 продала квартиру своєму синові з власної волі, що підтверджується умовами оспорюваного нею правочину, сторони якого підтвердили, що правочин відповідає їх дійсним намірам, не має характеру фіктивного, удаваного, не є зловмисним. Також будь-яких обставин помилки, обману, насильства, тяжких обставин для вчинення цього правочину немає.

30 січня 2024 року до Верховного Суду надійшло пояснення ОСОБА_1 на відзиви, яке мотивоване тим, що підставами її звернення до суду касаційної інстанції є те, що, обґрунтовуючи залишення без задоволення апеляційної скарги, колегія суддів зазначила про обрання нею неефективного способу захисту, без застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, та не визначивши у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

28 листопада 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 656 500,00 грн, що еквівалентно 130 000,00 дол. США, які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору (пункт 3 договору). Своїм підписом під цим договором ОСОБА_1 підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошей в сумі 656 500,00 грн та відсутність до нього будь-яких претензій фінансового характеру (пункт 4 договору). Зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для неї, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для неї обставин і повністю її задовольняє (пункт 5 договору). Продавець і покупець підтверджують, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного, удаваного, не є зловмисним, а також будь-яких обставин помилки, обману, насильства, тяжких обставин для вчинення цього правочину немає (пункт 9 договору).

ОСОБА_6 як дружина ОСОБА_2 надала 06 лютого 2008 року письмову згоду на купівлю її чоловіком спірної квартири. Заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. та зареєстрована в реєстрі за № 563.

06 лютого 2008 року між ОСОБА_2 і АКБСР «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 013/062-к, за умовами якого позичальник отримав 110 500,00 дол. США на придбання квартири АДРЕСА_1 .

06 лютого 2008 року між ОСОБА_2 і АКБСР «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 02-10/272, за умовами якого ОСОБА_2 на забезпечення належного виконання умов кредитного договору передав в іпотеку спірну квартиру.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 761/41842/16, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року № 013/062-к у розмірі 284 488,56 дол. США, що еквівалентно 7 085 085,74 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 106 276,27 грн судового збору.

ОСОБА_4 придбала спірну квартиру на підставі протоколу № 404859 проведення електронних торгів як їх переможець. Торги проведені на виконання виконавчою службою заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року у справі № 761/41842/16. Право власності ОСОБА_4 на цю квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 липня 2019 року (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 192632855).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначала, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним з підстав його фіктивності, що вчинений без наміру настання реальних наслідків, які обумовлені ним.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди встановили, що оспорюваний договір купівлі-продажу підписаний сторонами правочину, учасники договору досягли згоди з усіх істотних його умов, сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, кошти за договором позивач отримала до його укладання. Після укладання оспорюваного правочину відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру та передав її в іпотеку на забезпечення належного виконання ним умов кредитного договору, укладеного ним з банком. ОСОБА_1 також реалізувала свої права продавця, отримавши від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 130 000,00 дол. США, в цей же день уклала договір позики із ОСОБА_3 , якому передала в позику 70 000,00 дол. США

Посилання заявника на те, що вона продовжила проживати у спірній квартирі після укладення оспорюваного правочину, не свідчить про фіктивність оспорюваного договору купівлі-продажу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспореного правочину недійсним з підстав його фіктивності, оскільки позивач не довела належними і допустимими доказами підстав заявлених нею вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно вказав на неефективність обраного позивачем способу захисту у цій справі, заслуговують на увагу, проте не є підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки апеляційний суд погодився з висновками районного суду про відсутність підстав уважати оспорюваний правочин фіктивним. Саме по собі зазначення апеляційним судом про неефективність способу захисту на правильність рішення не впливає.

За встановлених судами фактичних обставин висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду, що зазначена в касаційній скарзі.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки доказів, що знаходиться поза повноваженнями Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов