ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-з/821/158/24 Справа № 701/228/24
УХВАЛА

про вирішення відводу суддів

25 вересня 2024 р. м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі судді цивільної палати Василенко Л. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л., визначених для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів або звільнення від сплати аліментів,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Черкаського апеляційного суду знаходиться вказана цивільна справа.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2024 року для розгляду вищевказаної цивільної справи визначено наступний склад суддів: Гончар Н. І. - суддя-доповідач, судді учасники колегії - Сіренко Ю. В., Фетісова Т. Л.

Ухвалами Черкаського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та її розгляд вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

11 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року заява ОСОБА_1 про відвід суддів визнана необґрунтованою, а вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Черкаського апеляційного суду Новікова О. М. від 13 вересня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів відмовлено.

16 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Фетісової Т. Л.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Фетісової Т. Л. визнано необґрунтованою, вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Черкаського апеляційного суду Василенко Л. І. від 18 вересня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Черкаського апеляційного суду Фетісової Т. Л. відмовлено.

17 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.

Заяву про відвід обґрунтовує тим, що23.08.2024 ОСОБА_2 , з пропущенням строку, який даною колегією йому було безпідставно поновлено, подано апеляційну скаргу на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 04 червня 2024 року у справі № 701/228/24 за її позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Зазначає, що також в провадженні Черкаського апеляційного суду у даної колегії суддів перебувала в провадженні апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2024 року у справі № 705/3924/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Ухвалою колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. від 10 вересня 2024 року закрито апеляційне провадження, оскільки рішенням суду не порушуються права дитини ОСОБА_1 .

Вважає, що колегія суддів, у складі: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., діє виключно в інтересах відповідача ОСОБА_2 , порушуючи інтереси дитини позивача ОСОБА_1 та ухвалює рішення виключно в інтересах ОСОБА_2 .

Вказує, що згідно п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

ОСОБА_1 вважає, що судді Фетісова Т. Л. , Гончар Н. І. , Сіренко Ю. В. заінтересовані у результаті розгляду справи № 701/228/24 та ухваленні постанови суду на користь ОСОБА_2 , скасувавши аліменти на утримання дочки Поліни, що викликає сумнів у їх неупередженості та об`єктивності.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвів суддям Фетісовій Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. визнано необґрунтованою, авирішення питання про відвід згідно заяви ОСОБА_1 у даній справі від 17.09.2024 передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року вказану справу розподілено судді Черкаського апеляційного суду Василенко Л. І.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. приходжу до висновку про необхідність залишення її без задоволення.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Питання про відвід вирішується судом у відповідності до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Підстави для відводу судді визначені ст. ст. 36-37 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи).

Разом з тим, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено, що наявність безсторонності для цілей п.1 ст. 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

За об`єктивним критерієм підлягає з`ясуванню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним у цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Тобто, при вирішенні того, чи є у цій конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя чи судді можуть бути небезсторонніми, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

Оцінюючи наявність підстав для відводу, встановлено, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів не містять посилання на обставини та докази, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. чи неналежне забезпечення такими суддями дотримання процесуальних прав і свобод заявника.

Верховний Суд в ухвалі від 03.10.2023 у справі № 910/4462/22 зазначив, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію, доказів які містяться в матеріалах справи. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування.

Таким чином, сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями колегії суддів Черкаського апеляційного суду у справі № 705/3924/24 не може бути підставою для відводу у даному судовому провадженні.

Доводи заяви про незгоду із процесуальними рішеннями в даній справі щодо поновлення строку ОСОБА_2 на оскарження рішення суду, відповідно до ст. 36 ЦПК України, не є підставою для відводу, крім того вказана підстава вже була предметом розгляду попередніх заяв ОСОБА_1 про відвід колегії суддів.

Дослідивши заявлений відвід, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заяви про відвід колегії суддів Черкаського апеляційного суду по своїй суті зводяться до незгоди заявника із прийнятими судовими рішеннями у даній справі та інших справах за участі суддів Гончар Н. І., Фетісової Т. Л. та Сіренка Ю. В., що відповідно до ст. 36 ЦПК України не є підставою для відводу.

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Слід зауважити, що в даній справі всі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом, тому приходжу до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л., визначених для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів або звільнення від сплати аліментів.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. І. Василенко