Номер провадження: 22-ц/813/1998/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В, Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Гуревського В.К., у приміщенні того ж суду,

за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.

17 травня 2023 року по справі ухвалено рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, за якою просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати на проїзд до суду в розмірі 570,0 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2900,0 грн, всього 3470,0 грн, посилаючись на такі обставини.

15 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 також подала до суду ще одне доповнення до заяви про ухвалення додаткового рішення, в яких підтвердила свою позицію, викладену вище, а також просила суд ухвалити додаткове рішення:

-замість стягнутих за рішенням суду збитків в сумі 569,0 грн, стягнути з відповідача збитки в подвійному розмірі в сумі 1000,0 грн;

-замість стягнутої за рішенням суду моральної шкоди в сумі 1000,0 грн, з урахуванням моральних страждань та захворювань позивача стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000,0 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 у прийнятті додаткового рішення у цивільній справі № 521/20871/21 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що наданий розрахунок не відповідає вимогам Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590, оскільки носить примірний характер без надання відповідних доказів, за відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку. За викладених обставин в частині вимог про стягнення з відповідача компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2900,0 грн слід відмовити. На підставі встановлених обставин суд вирішив розірвати укладений 03.11.2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу товару гольф, зобов`язати ФОП ОСОБА_2 прийняти у ОСОБА_1 товар гольф та повернути суму коштів в розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,0 грн (триста десять грн 00 коп.), стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 569,0 грн (п`ятсот шістдесят дев`ять грн 00 коп.) як збитки для відновлення свого порушеного права. Щодо інших вимог суд в резолютивній частині рішення вказав про відмову у задоволенні решти позовних вимог. Суд виходив з того, що вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Тому в цій частині вимог про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Щодо ухвалення додаткового рішення в частині замість стягнутих за рішенням суду збитків в сумі 569,0 грн, стягнути з відповідача збитки в подвійному розмірі в сумі 1000,0 грн; замість стягнутої за рішенням суду моральної шкоди в сумі 1000,0 грн, з урахуванням моральних страждань та захворювань позивача стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000,0 грн. Суд виходив з того, що оцінивши всі докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку саме про такий розмір відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд не може змінювати рішення суду шляхом ухвалення додаткового рішення щодо вимог, за якими рішення вже ухвалено. Обґрунтованість або необґрунтованість визначеного судом розміру збитків та моральної шкоди не можуть бути розглянуті в порядку ухвалення додаткового рішення, а мають бути оцінені при розгляді справи судом апеляційної інстанції за відповідною апеляційною скаргою. Тому в цій частині вимог про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Судом роз`яснено позивачу, що питання про виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні має розглядатися в самостійному провадженні за відповідною заявою учасника справи, оскільки суд не вбачає підстав для виправлення описок та помилок з власної ініціативи.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення в вигляді ухвали Малиновського райсуду від 05.07.2023 р. по справі № 521/20871/21 і направити справу для розгляду в оскаржувальній частині по суті вимог позивача до суду першої інстанції . Скасувати ухвалу Малиновського райсуду від 05.07.2023р. по справі N? 521/20871/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача в оскаржувальній частині постанови не повного рішення по позовній вимозі викладеній в прохальній частині 3.3 позову з вказаними змінами і направити справу для розгляду в Малиновський райсуд м.Одеса в цій частині або розглянути позовну вимогу позивача викладену в ч.3,3 прохальної частини зі змінами та задовольнити її в повному обсязі стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в додатково до стягнутих судом 569 гривень ще 431 гривню. Відмінити ухвалу Малиновського райсуду від 05.07.2023р. по цивільній справі № 521/20871/ 21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача в частині відмови суду Ухвалити додаткове рішення суду про Стягнення Моральної шкоди в Розмірі згідно позовних вимог позивача і направити справу для розгляду в цій частині в Малиновський райсуд м. Одеси або розглянути Одеським апеляційним судом в цій частині оскаржуваного рішення і постановити Обгрунтовану Постанову суду про стягнення Розміру Моральної шкоди в Обсязі достатньому для задоволення шкоди від страждань позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначала, що в резолютивній частині суду суд в порушення 4.7ст.265 ЦПКУ не вказав про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати пов`язані з явкою до суду, не розглянув по суті вимоги позивача і не постановив протиправно додаткове рішення суду грубо порушивши норми процесуального права - ст.265, 270, 138,141 ЦПКУ що привело до постанови протиправної оскаржуваної ухвали від 05.07.2023 р. Малиновського райсуду. Таким чином суд порушив основні засади цивільного судочинства гарантовані ст. 2 ЦПКУ в т.ч п 12 ч.3 ст.2-відшкодування судових витрат стороні на користь якої ухвалено судове рішення в т.ч. витрат пов`язаних з явкою до суду та забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також суд порушив право позивача гарантоване ст..17 ЦПКУ- тобто вважала, що протиправно «забрав» її право на апеляційний перегляд справи по суті позовних вимог та ,можливо, на касаційне оскарження судового рішення. Малиновський райсуд в особі судді Гуревського В.К. навмисно порушив гарантії ст..270 ЦПКУ якою нібито керувався при постанові ухвали-оскільки ч.1 ст..270 ЦПКУ гарантує що суд може ухвалити тільки додаткове рішення і ніяку не ухвалу про відмову в ухвалені додаткового рішення по надуманним не правовим підставам які суд не обґрунтував належно, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Ст.138 ЦПКУ до судових витрат відноситься витрати сторін що пов`язані з явкою до суду-тож суддя проігнорував вимоги закону і порушив ухвалою суду від 05.07.2023 року право позивача на справедливий суд що гарантовано нормою ч.1 ст 6 конвенції про захист прав людини та на ефективний захист позивача в державному органі. Оскільки по суті оскаржити ухвалу постановлену Малиновським райсудом не можу оскільки у резолютивній частині Ухвали суду від 05.07.2023 р. не зазначений висновок суду про задоволення чи відмову в задоволенні вимог позивача, з урахуванням порушень судом норм процесуального права що привели до неправильного вирішення вимог позивача, порушення права позивача на справедливий суд-- згідно норм ст..138,141, 4.7 ст.265, ст..260, ст..270, 41-3 ст.246 , ст.374 ЦПКУ з урахуванням вищевикладених доводів позивача і порушення Малиновським райсудом при розгляді вимог позивача про стягнення витрат позивача з відповідача пов`язаних з явкою до суду норм права процесуального, що привело до неправильного вирішення вимог позивача. суд повинен постановити додаткове рішення суду, але суд порушуючи норми п.1 ч.5 ст.265 ЦПКУ в рішенні суду не зробив висновок суду про задоволення позовних вимог чи відмові в задоволенні щодо кожної з заявлених вимог позивача, в тому числі не зробив висновок щодо позовної збільшеної вимоги позивача з 569 грн. на 1000 гривень. Вказаний в рішенні суду висновок суду « в решті позовних вимог відмовити» без будь якого обґрунтування судом в рішенні суду-не відповідає вимогам процесуального права -ч.1 ст.270 ЦПКУ і не може вважатись розглядом позовних вимог-тому позивачка подала 12.06.2023р подала заяву в Малиновський суд згідно її прав гарантованих ст.270 ЦПКУ в якій просила суд ухвалити Додаткове рішення суду яким задовольнити мою позовну вимогу. Малиновський райсуд м.Одеси ухвалою від 05.07.2023р. вирішив у задоволенні заяви позивача відмовити. Стверджував що ухвала Малиновського райсуду від 05.07.2023р постановлена по справі № 521/20871/21 постановлена з порушенням Малиновським райсудом норм і гарантій процесуального права-ст.264, 265, 270 ЦПКУ що привело до неправильного вирішення справи в цій частині, порушення основних засад цивільного цивільного судочинства в частині забезпечення права на апеляційний перегляд справи-ст.2 ч.2 ЦПКУ, порушення права на апеляційний перегляд справи гарантований ст..17 ЦПКУ, порушенням права позивача на справедливий суд і забезпечення належного правового захисту в державному органі- райсуді що гарантовано ст..6 і ст.13 Конвенції про захист прав людини- Оскаржити по суті ухвалу не можу оскільки суд не постановив рішення суду по суті прохальної частини 3,3 позову зі змінами, тому постановлення но не взяті до уваги і не розглянуті судом подані нею в Доповненні № 2 від 29.09.2022р. та подані в суд докази моральної шкоди -а саме лікування 4 рази в 2022 році в період знаходження справи про захист прав споживача в Малиновському райсуді на розгляді, в стаціонарах лікарень з діагнозами «Гіпертонічний криз», стенокардія та Інсульт- хвороби які провокуються нервово-психічними та душевними стражданнями і Стресом і емоційним перенапруженням -тобто значного погіршення здоров`я позивача порушенням протиправним прав позивача відповідачем. В прохальній частині позову в п.3.4 просила стягнути з відповідача 7 тисяч гривень з урахуванням обґрунтування розміру моральної шкоди на ар..9-11 позову та на арк.5-6 доповнення до позову. Вважала що суд стягнув розмір моральної шкоди в 11 раз менше заявленого до стягнення позивачем і в 100 раз менше фактично понесеної моральної шкоди. В рішенні суду в мотивувальній частині суд в порушення норм ст.265 ЦПКУ зовсім не вказав розгляд доповнення до позову та докази погіршення здоров`я позивача і тяжкості вимушених змін в житті позивача у зв`язку з хворобами і обсягу зусиль які позивач вимушена була докласти для захисту свого порушеного права; в резолютивній частині рішення суду суд не ухвалив рішення суду по Доповненю №2 до позову, не вказав розгляд позовних вимог позивача згідно Доповнення до позову №2- тому вважала, що суд не постановив рішення суду по доповненню вимог згідно Доповненя N?2 до позову, не взяв до уваги всі докази і обґрунтування позивача порушивши норми процесуального права -ст.265, 270,264, 263 що привело до неправильного вирішення справи в частині зменшення розміру моральної шкоди і тому згідно норм ст. 270 ЦПКУ суд повинен був прийняти додаткове рішення згідно поданих мною заяв суд, але суд відмовив в Ухвалі від 05.07.2023 р. у задоволенні заяви позивача у прийнятті додаткового рішення суду.

Явка в судове засідання

Сторони з`явились у судове засідання та надали пояснення по справі.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції прийнято законну, об`єктивну, виважену ухвалу.

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.

Рішенням суду від 17 травня 2023 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про захист прав споживача задоволений частково.

Розірвано укладений 03.11.2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу товару гольф. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 прийняти у ОСОБА_1 товар гольф та повернути суму коштів в розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,0 грн (триста десять грн 00 коп.). Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 569,0 грн (п`ятсот шістдесят дев`ять грн 00 коп.) як збитки для відновлення свого порушеного права. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000,0 грн (одна тисяча грн 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,0 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Позивач ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні 17 травня 2023 року, на якому була проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Рішення суду в повному обсязі було складено та внесено до ЄДРСР 29 травня 2023 року.

Рішення суду набрало законної сили 20 червня 2023 року.

Згідно матеріалів справи (а. с. 12, т. 2) ОСОБА_1 отримала повне рішення суду 31 травня 2023 року, про що свідчить її особистий підпис на супровідному листі «отримала 31.05.23 р. ОСОБА_1 ».

Таким чином, твердження позивача ОСОБА_1 , що «повне рішення суду по суті справи їй ще не видавалося» не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати на проїзд до суду в розмірі 570,0 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2900,0 грн, всього 3470,0 грн,

Згідно ст. 138 ЦПК України, на яку посилається позивач, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 02 червня 2021 року у справі № 379/1437/18 (провадження № 61-11751св20).

Позивачем ОСОБА_1 для підтвердження судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, не подано жодного доказу, а тому в частині стягнення з відповідача судові витрати на проїзд до суду в розмірі 570,0 грн слід відмовити.

Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення, не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Порядок розрахунку цієї компенсації аналогічний, з відмінністю лише в тому, що замість середньомісячного заробітку до уваги береться мінімальна заробітна плата, що діяла на час, коли відбувалася явка до суду.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590

(з наступними змінами) «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду компенсація обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Тобто розрахунок компенсації має бути обчислений в залежності від фактичних годин відриву від звичайних занять.

Позивач надає такий розрахунок: на поїздки до суду для участі в судових засіданнях або отримання документу про перенесення справи з урахуванням часу на проїзд в обидва кінці не менше як 4-4,5 годин за кожну поїздку - витрачено всього 4,5 г х 19 разів = 85,5 годин, що становить більше 10 днів. Тому: 6500,0 грн за 22 робочих дні в сумі 6500,0 грн: 22 робочі дні в місяці х 10 = 2900,0 грн.

Суд вважає, що наданий розрахунок не відповідає вимогам Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590, оскільки носить примірний характер без надання відповідних доказів, за відсутності доказів причинно-наслідкового зв`язку. За викладених обставин в частині вимог про стягнення з відповідача компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2900,0 грн слід відмовити.

Щодо посилання позивача на невиконання судом вимог ч. 4, 5 ст. 265 ЦПК України, а саме не розглянув і не прийняв рішення по таким вимогам позивача з посиланням на докази і норми права: про задоволення вимог про визнання дій підприємця неправомірними, незаконними, протиправними та визнати навмисне порушення підприємцем прав споживача тощо згідно доказів, наданих позивачем; про визнання використання ФОП нечесної підприємницької практики внаслідок використання підприємцем переваг свого становища в торговельній діяльності.

На підставі встановлених обставин суд вирішив розірвати укладений 03.11.2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу товару гольф, зобов`язати ФОП ОСОБА_2 прийняти у ОСОБА_1 товар гольф та повернути суму коштів в розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,0 грн (триста десять грн 00 коп.), стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 569,0 грн (п`ятсот шістдесят дев`ять грн 00 коп.) як збитки для відновлення свого порушеного права.

Щодо інших вимог суд в резолютивній частині рішення вказав про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Суд виходив з того, що вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому в цій частині вимог про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Щодо ухвалення додаткового рішення в частині замість стягнутих за рішенням суду збитків в сумі 569,0 грн, стягнути з відповідача збитки в подвійному розмірі в сумі 1000,0 грн; замість стягнутої за рішенням суду моральної шкоди в сумі 1000,0 грн, з урахуванням моральних страждань та захворювань позивача стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000,0 грн..

Суд виходить з того, що оцінивши всі докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку саме про такий розмір відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд не може змінювати рішення суду шляхом ухвалення додаткового рішення щодо вимог, за якими рішення вже ухвалено.

Обґрунтованість або необґрунтованість визначеного судом розміру збитків та моральної шкоди не можуть бути розглянуті в порядку ухвалення додаткового рішення, а мають бути оцінені при розгляді справи судом апеляційної інстанції за відповідною апеляційною скаргою.

Тому судова коллегія вважає що в цій частині вимог про ухвалення додаткового рішення судом відмовлено вірно.

Щодо вимог позивача в заяві про ухвалення додаткового рішення про виправлення описок та помилок у судовому рішенні згідно норм ст. 269 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження.

Судом роз`яснюється позивачу, що питання про виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні має розглядатися в самостійному провадженні за відповідною заявою учасника справи, оскільки суд не вбачає підстав для виправлення описок та помилок з власної ініціативи.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов вірних висновків , а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко