ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3755/22

провадження № 22-ц/4809/574/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Знам`янський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 05.05.2014 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 96513,15 грн, а 12.06.2014, цим же судом, йому було видано виконавчий лист № 2/389/150/14.

18.06.2014 Державним виконавцем Знам`янського ВДВС Кукуляк М.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Уухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 19.11.2014 боржника ОСОБА_2 було оголошено у розшук

Вказує, що не виконавши заходи щодо розшуку боржника, 28.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Згідно відповіді начальника відділу поліції С.Стешенко від 19.04.2021 за № 2888/111/22 на його запит, Відділ поліції № 1 (м. Знам`янка) РУП ГУНП в Кіровоградській області, проводить розшук боржника ОСОБА_2 з 14.07.2015, тобто заходи по розшуку почались через 8 місяців після винесення Знам`янським міськрайонним судом 19.11.2014 ухвали щодо оголошення в розшук боржника.

Вважає, що така бездіяльність працівників ГУНП в Кіровоградській області протягом 8 роки призвела до того, що боржник вільно проживає на території України або іншої держави.

Працівники поліції та державні виконавці не виконують та самоусунулись від покладених на них обов`язків щодо розшуку ОСОБА_2 . При спробі оглянути та ознайомитись з матеріалами розшукової справи відповіді не отримано. Працівниками не надавались вчасно запити до уповноважених органів про можливий перетин державного кордону боржником, не з`ясовувались питання у міграційній службі про можливу реєстрацію боржника на території України.

Не виконавши необхідних заходів, посилаючись на те, що розшуком боржника повинен займатись Знам`янський МВ УМВС України, Знам`янським ВДВС виконавчий лист було повернуто стягувачу 22.02.2016.

15.03.2016 він вдруге подав виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 і державним виконавцем Знам`янского ВДВС Свириденко А.М. відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 та 30.06.2016 винесено постанову про повернення виконавчого листа.

Втретє йому було повернуто виконавчий лист 02.12.2016 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 державним виконавцем Знам`янського МВДВС Костіною Н.Ю.

Вчетверте 20.09.2021 йому було повернуто виконавчий лист державним виконавцем Знам`янського ВДВС Некрасовим В.С.

06.12.2021 ним було здано виконавчий лист до Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і заступником начальника відділу Кукуляк М.В. було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 . Результатів розшуку боржника та стягнення боргу не має.

Вважає, що на час ухвалення рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 на його користь в сумі 96 742 грн. 55 коп., ця сума по курсу Національного банку України на той період за один долар (11,66 грн.) була еквівалентна 8 297 доларів США. Через інфляцію за минулі 8 років сума боргу знецінилась на 5 652 доларів США, що при теперішньому курсі гривні до долару 36,5686 за 1 долар еквівалентно втраченим коштам в сумі 206 685,73 грн., а вся сума боргу в доларах США 8 297 еквівалентна 303 421,29 грн.

Посилаючись на те, що працівники державної виконавчої служби та поліції протягом 8 років не приймають дієвих заходів по розшуку боржника та стягнення грошових коштів, вважає що Знам`янський ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ГУНП в Кіровоградській області повинні нести солідарну відповідальність про відшкодування йому як матеріальної, так і моральної шкоди згідно статтей 543, 1173, 1174 ЦК ЦК України.

Розмір моральної шкоди позивачем визначено у сумі 300 000 грн.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги та 08.08.2023 надано перерахунок матеріальної шкоди, відповідно до якого станом на 01.08.2023 загальна сума вимог становить 354 749,96 грн. та складається із заборгованості за зобов`язанням з урахуванням інфляції - 345 403,55 грн. (борг з урахуванням індексу інфляції) та 3% річних на початкову суму боргу - 9 346,41 грн., які просить сягнути з Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ГУНП в Кіровоградській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області солідарно.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів протиправних дій та бездіяльності державного виконавця, дії державного виконавця позивачем не оскаржувалась, не доведено достатніми та допустимими доказами спричинення державною виконавчою службою та працівниками поліції матеріальної шкоди і безпідставність нарахування такої шкоди, а також і не доведено завданих моральних страждань.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В обґрунтування пеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на обставини та норми чинного законодавства аналогічні тим, що були викладені ним у позові.

Зокрема, позивач зазначав, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Зазначав, що згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 у справі № 646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Також позивач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 де вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов?язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії. бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Кіровоградській області зазначено, що з матеріалів справи та відомостей наданих позивачем, встановлено, що незаконність дій ГУНП в Кіровоградській області, як це передбачено законодавством, не встановлена та не підтверджена жодним доказом у встановленому законом порядку.

Також безпідставною вважає і вимогу про стягнення моральної та матеріальної шкоди шкоди з відповідачів солідарно. Стаття 543 ЦК України, на яку посилається позивач, регламентує стягнення в солідарному порядку солідарного обов?язку боржників перед кредитором, якими, в даному випадку, не є відповідачі у справі.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди відповідачами, наявності причинного зв?язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, а також не доведено незаконність рішень, дій, бездіяльності відповідачів та порушення його прав, що спричинило моральну та матеріальну шкоду, вважає, що рішення суду першої інстанції є законними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуально права.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Знам`янським ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що виконавчий документ дійсно декілька разів повертався

позивачеві у зв?язку з винесенням державними виконавцями постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, але відповідно до ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (редакція, яка діяла на момент всіх попередніх повернень виконавчого документа, починаючи з 2016 року но 2017 рік) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред?явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Таким правом позивач користувався в повній мірі включно до 2017 року.

Права, надані позивачу статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», останнім використані не були, оскаржень процесуальних документів, винесених державними виконавцями, не було. Позивачем не надано, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, яким було б визнано протиправними і незаконними дії державного виконавця.

Також, зауважено, що надані позивачем докази, не є достатніми для визначення реального розміру матеріальної шкоди.

Вважає, що на підтвердження завданої моральної шкоди позивачем взагалі не додано жодних доказів. Моральна шкода оцінена позивачем в розмірі 300000,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною. Протиправність дій відповідача в судовому порядку позивачем не оскаржувалась, а жодних належних та допустимих доказів того, що моральні страждання були спричинені саме діями відповідача, змістом позовної заяви та додатками до неї, не доведено.

Начальник відділу просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Державної казначейської служби України у Кіровоградській області вважає, що позивачем не вірно надано правову оцінку спірним відносинам, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Вважає, що доказування позивача стосовно заподіяння йому шкоди ґрунтується лише на припущеннях, що не може враховуватися судом.

Враховуючи, що на час порушення судової справи Управління Казначейства не мало будь-яких правовідносин з позивачем, а зобов?язання щодо стягнення виникнуть лише після ухвалення та набрання законної сили рішення суду, Управління заперечує проти залучення у якості відповідача. Враховуючи норми діючого законодавства просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

На виконанні у заступника начальника відділу Кукуляк Марини Валеріївни перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/389/150/14 від 12.06.2014 року, виданого Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 96 742,55 грн. на користь ОСОБА_1 (АСВП НОМЕР_5).

06.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», яку направлено сторонам для відома та виконання.

06.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до банків-учасників обміну: АТ КБ «ІІриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ Банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ «АКБ «Львів», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «АГРОПРОСГІЕРІС Банк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД».

06.12.2021 року, 25.01.2022 року, 16.02.2022 року, 12.04.2022 року, 03.05.2022 року, 27.05.2022 року, 15.06.2022 року, 07.07.2022 року, 22.07.2022 року, 01.08.2022 року, 16.08.2022 року з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлено запит до банків-учасників обміну з вимогою надати інформацію про наявність відкритих рахунків боржника. Згідно відповідей банків-учасників обміну на вищезазначені запити та постанови про арешт коштів боржника, рахунки, відкриті на ім`я боржника відсутні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.12.2021 року наявний запис № 6047493 про арешт майна боржника ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на все нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем 06.12.2022 року, 25.01.2022 року, 16.02.2022 року, 12.04.2022 року, 03.05.2022 року, 27.05.2022 року, 07.07.2022 року, 22.07.2022 року, 01.08.2022 року, 16.08.2022 року направлено запити до установ, що здійснюють реєстрацію майна, а саме до: Державної фіскальної служби України щодо наявності відкритих на ім`я боржника рахунків та джерел отримання доходів, Пенсійного Фонду України - щодо місця роботи та одержання пенсії, Територіального сервісного центру щодо наявності зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Як вбачається з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження, згідно відповідей МВС України, Державної фіскальної служби України боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, інформація про джерела отримання доходів в ДРФО відсутня, Транспортні засоби на боржником не зареєстровані. Також боржник паспортом громадянина України для виїзду за кордон документована не була (відповідь № 3501.3-704/35.2-22 від 16.02.2022 року Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області).

16.08.2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до банків-учасників обміну, а також рекомендованим листом до АТ «Акцент-Банк», ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Ощадбанк». Також направлені запити щодо наявності зареєстрованого за боржником рухомого майна, отримання допомоги по безробіттю та інших виплат, наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.08.2022 року наявний запис № 6047493 про арешт майна боржника ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на все нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

11.11.2014 державним виконавцем до Знам`янського міськрайонного суду було направлено подання про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 та 19.11.2014 року ухвалою зазначеного суду боржника оголошено в розшук.

Під чає виконання виконавчого провадження АСПВ № НОМЕР_5 моніторингом даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою від 19.11.2014 року провадження № 6/389/107/14, ЄУН 389/4925/14-ц, Знам`янського міськрайонного суду за поданням Відділу ДВС Знам`янського МРУЮ у Кіровоградській області оголошено в розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснення розшуку покладено на Знам`янський МВ УМВС України в Кіровоградській області.

На запит державного виконавця 20.04.2022 року отримана відповідь Відділу поліції № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 19.04.2022 року з повідомленням про те, що ними не встановлено місцезнаходження громадянки ОСОБА_2 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ГУНП в Кіровоградській області та представник ГУ Державної казначейської служби України у Кіровоградській області заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволені.

ОСОБА_1 та представник Знам`янського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не з?явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, який був чинним на час видачі виконавчого листа, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині першій статті 5 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 86 цього Закону збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону № 606-XIV збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що не вчинення всіх необхідних дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі суми боргу за виконавчим листом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, яка складає 354 749,96 грн. (т.2 а.с. 101)

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби та поліції, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідачів, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Вимога про відшкодування інфляційних витрат та трьох процентів також не підлягає відшкодуванню відповідачами, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування цих сум входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому, оскільки боржником у даному зобов`язанні є ОСОБА_2 , то саме з неї і можуть бути стягнуті відповідні суми, а не з державної виконавчої служби, поліції та Державної казначейської служби України.

У зв`язку з наведеним, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вирішення судом вимоги про відшкодування майнової шкоди не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішення спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, а також і факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами частин 1-4 статті 12, частин 1,6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачем щодо моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, які позивач оцінив у 300 000,00 гривень.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 у справі № 646/7744/17 та Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 не спростовують висновків суду, оскільки у справі №752/4100/17, на відміну справи, яка переглядається, встановлено факт завдання моральної шкоди заявнику, висновки у справі № 646/7744/17, навпаки, підтверджують правильність висновків суду першої інстанції, а постановою № 910/23967/16 вирішено спір між юридичними особами за інших, не тотожних, цієї справи обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно дост. 141 ЦПК Україниновий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний