Справа № 643/6546/24
Провадження № 2/643/3394/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді-Майстренко О.М., за участю секретаря Куліш А.С. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, 3-ті особи: АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про поновлення порушеного права та заняття арешту, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, 3-ті особи: АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 в якому просить: скасувати арешт накладений на підставі постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.01.2008 р., серія АК № 123824 , постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2004 року. серія АА № 102469; згідно рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , код РНОКПП : НОМЕР_2 , а саме з квартири № АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що йому належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м.

Ця квартира належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 08.06.2002 року за реєстровим № 1-499, зареєстрованого в Комунальному підприємстві « Харківське міське бюро технічної інвентаризації » 20.06.2002 року за реєстровим № 64807.

17 липня 2002 року, позивач ОСОБА_1 , подарував трикімнатну квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м. Гребьонкіній Зої Миколаївні. Договір Дарування квартири посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Філатовою В.В. 17 липня 2002 року за реєстровим № 3-272.

В подальшому ОСОБА_2 відповідно до ст. 334 ЦК України не зареєструвала своє право в КП «ХМБТІ».

В січні 2024 року, мати позивача ОСОБА_2 вирішила скористатися своїм правом на державну реєстрацію свого права на нерухоме майно і звернулася до КП «ХМБТІ» з заявою про реєстрацію за нею права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м. В реєстрації права власності їй було відмовлено , у зв`язку з арештом майна боржника. В подальшому позивачем було з`ясовано, що постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.01.2008 р., серія АК № 123824 знято з оригіналу: серія АА № 584784 згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12.01.2007 року про накладення арешту на все майно боржника в забезпечення позовних вимог ;- постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2004 року. серія АА № 102469; згідно рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»; постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.12.2012р., ВП № 33794221 на підставі постанови № АХ211367 виданої 24.01.2012 року ДАЇ.

Дізнавшись про свою заборгованість перед банком і державою позивач сплатив усю заборгованість, що підтверджується наступними доказами:

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 21 про сплату 861 грн.

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 22 про сплату 1178 грн.

-Квитанцією Приватбанку від 11 січня 2024 року про сплату 8 780 грн.

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 23 про сплату 861 грн.

Крім того, позивач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про зняття арешту і реструктуризацію заборгованості. Відносно реструктуризації і сплати заборгованості з АТ КБ «ПриватБанк» позивач та банк дійшли згоди. Заборгованість позивач сплатив, про що свідчить лист АТ КБ «ПриватБанк» від 18.03.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240222/68116 і Довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2024 №F2V6KO21RHR41FVQ про відсутність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» .

Листом № 96972 від 25.04.2024 р. Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції позивачу було повідомлено, що відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження неможливо встановити належність зазначеного арешту до конкретного виконавчого провадження на підставі постанови якою був накладений арешт, а в усній формі роз`яснено, що відповідно до п.9.9 наказу «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1(один) рік, на підставі чого матеріали вищевказаного виконавчого провадження було знищено. Цим же листом позивачу рекомендовано звернутися в суд з заявою про зняття арешту. На підставі таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про поновлення свого порушеного права при оформленні реєстрації права власності його матір`ю і зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу у відсутність представника Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції.

Представник 3-ї особи АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим, відзив на позовну заяву суду не надано.

3-тя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 08.06.2002 року за реєстровим № 1-499, зареєстрованого в Комунальному підприємстві « Харківське міське бюро технічної інвентаризації » 20.06.2002р. за реєстровим № 64807.

17 липня 2002 року, позивач ОСОБА_1 , подарував трикімнатну квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м. Гребьонкіній Зої Миколаївні. Договір Дарування квартири посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Філатовою В.В. 17 липня 2002 року за реєстровим № 3-272.

В подальшому ОСОБА_2 відповідно до ст.. 334 ЦК України не зареєструвала своє право в КП «ХМБТІ».

В січні 2024 року, мати позивача ОСОБА_2 звернулася до КП «ХМБТІ» з заявою про реєстрацію за нею права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43.9 кв. м., загальна площа квартири 65.3 кв. м.В реєстрації права власності їй було відмовлено , у зв`язку з арештом майна боржника.

В подальшому позивачем було з`ясовано, що:

- постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.01.2008 р., серія АК № 123824 знято з оригіналу: серія АА № 584784 згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12.01.2007 року про накладення арешту на все майно боржника в забезпечення позовних вимог.

- постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2004 року. серія АА № 102469; згідно рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк».

- постановою Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.12.2012р., ВП № 33794221 на підставі постанови № АХ211367 виданої 24.01.2012 року ДАЇ.

Дізнавшись про свою заборгованість перед банком і державою позивач сплатив усю заборгованість, що підтверджується наступними доказами:

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 21 про сплату 861 грн.

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 22 про сплату 1178 грн.

-Квитанцією Приватбанку від 11 січня 2024 року про сплату 8 780 грн.

-Квитанцією від 19 січня 2024 року № 23 про сплату 861 грн.

Відповідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 18.03.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240222/68116 і Довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2024 №F2V6KO21RHR41FVQ у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» .

Листом № 96972 від 25.04.2024 р. Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції позивачу було повідомлено, що відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження неможливо встановити належність зазначеного арешту до конкретного виконавчого провадження на підставі постанови якою був накладений арешт,

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

2. У разі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про їх передачу стягувачу, виконавець повертає зазначені предмети боржникові, про що складає акт, і виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому внесений стягувачем авансовий внесок поверненню не підлягає.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,19,81,141,197-200,258-260,263-265 ЦПК України, ст. 328 ЦК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, 3-ті особи: АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про поновлення порушеного права та заняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , код РНОКПП : НОМЕР_2 , а саме : з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі :

- постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.01.2008 року, серія АК № 123824

- постанови Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.02.2004 року. серія АА № 102469.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи,якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення,має правона поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м.Харкова.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Майстренко О.М.