ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4982/23 Номер провадження 22-ц/814/3095/24Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 червня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 11:00:35 год до не зазначено; дата виготовлення повного текста судового - 14 червня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 34 272,06 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 27 299,14 грн і заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6 972,92 грн, а також стягнути 2 684,00 грн судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачка при підписанні анкети-заяви та «Умови та правила надання банківських послуг», була ознайомлена з умовами кредитування в АТ КБ «Приватбанк», взяті на себе зобов`язання із своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, тому за станом на 17.10.2023 у неї наявна заборгованість перед банком, яку вона зобов`язана виплатити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 червня 2024 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за недоведеністю.

АТ КБ «Приват банк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені обставин і доводи позовної заяви та з посиланням на постанови ВС від 25.01.2023 у справі № 235/2054/21, від 10.04.2019 у справі № 524/3979/16-ц стверджується, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що саме відповідачка повинна нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання умов та правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що вона дійсно користувалась кредитною карткою і оплачувала своєчасно кошти за її користування, проте вчинено шахрайські дії з вини позивача у зв?язку з неякісним захистом її даних, а тому вся вина лежить саме на банку.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір № б/н, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.36).

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими вона згодна (а.с.36-50).

Згідно розрахунку банку за станом на 17.10.2023 за укладеним кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 34 272 грн 00 коп., яка складається з: 27 299,14 грн - заборгованість за кредитом, 6 972 грн 92 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.5-18).

Відповідно до виписки АТ КБ «Приват Банк» по договору № б/н від 13.12.2010 за період 20.11.2014 - 20.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.10.2023 складає 34 272,06 грн. (а.с.19).

Сторонами не заперечується, що 21.02.2023 о 02:38:18 годині по картковому рахунку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відбулося зняття (транзакція) грошових коштів у сумі 26 250 грн у валюті картки (27 300 грн у валюті операції).

21.02.2023 ОСОБА_1 о 06.50 год. звернулася на «гарячу лінію» АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про шахрайські дії сторонніх осіб, що також не заперечується позивачем. 21.02.2023 о 07 год. 26 хв. аккаунт клієнта ОСОБА_1 у персональному кабінеті Приват24 та всі її картрахунки та операції по рахунку банком за зверненням ОСОБА_1 були заблоковані.

На підставі заяви ОСОБА_1 щодо незаконного зняття готівки з її рахунку банком проведена перевірка, в ході якої встановлено, що 21.02.2023 по картковому рахунку НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 пройшла успішна видаткова транзакція на загальну суму 26 250 грн, операція пройшла коректно через персональний кабінет Приват 24 клієнта з введенням усіх необхідних даних та паролів, необхідних для успішного входу у Приват24 та проведення транзакцій; ні зміна паролю входу у Приват 24, ні перевипуск сім-картки, ні зміна фінансового номеру клієнта зазначеним транзакціям не передували.

Цього ж дня, 21.02.2023, ОСОБА_1 звернулася з заявою до поліції, складено протокол (а.с.180-181)

На підставі заяви ОСОБА_1 21.02.2023 до ЄРДР за № 0000126 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, наступного змісту: «21.02.2023 о 06 год. 55 хв. надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 17:01 год 20.02.2023 до 06:50 21.02.2023 невідома особа у період військового стану, введеного на всій території України, здійснила крадіжку з банківської картки «ПриватБанк» НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 27 000 грн., чим було завдано матеріального збитку ОСОБА_1 ». (а.с.107, 179)

Як вбачається з повідомлення слідчого СВ ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області та витягу з ЄРДР, на даний час досудове розслідування триває, жодній особі підозра не пред`явлена (а.с.178)

На виконання ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14.02.2024 ПрАТ «ВФ Україна» була надана інформація, з якої вбачається, що по абонентському номеру НОМЕР_2 у період часу з 02:38 по 07:26 21.02.2023, який обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», у зв`язку з чим визначити абонента (абонентів), в користуванні якого знаходився вказаний телефонний номер, немає можливості. З витребуваної інформації вбачається, що у вказаний період часу зранку було здійснено лише два дзвінки, а саме один вихідний дзвінок до ПАТ «КБ «ПриватБанк» на номер 3700 та один вхідний двінок з номеру НОМЕР_3 . Під час здійснення обох дзвінків телефон перебував у м. Кременчуці на вул. Крупської. Отже, будь-яких інших дзвінків, SMS, ММS, повідомлень, фактів з`єднань за 21 лютого 2023 року в період часу з 02:38:00 по 07:26:00 за вказаним телефонним номером не було, оскільки ПрАТ «ВФ Україна» надано вичерпну інформацію. Таке ж стверджує і відповідач ОСОБА_1 (а.с.171).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банка, суд першої інстанції виходив з недоведеності будь-якими доказами вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), несумлінного виконання умов зберігання і використання інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. При цьому доказами підтверджено, що списання коштів відбулося у нічний час, відповідачка, виявивши непідтверджену нею транзакцію, невідкладно повідомила позивача та орган досудового слідства про цей факт.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705 в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21).

Встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 31 липня 2024 року у справі № 953/5904/22, на які обгрунтовано послався суд першої інстанції.

Суд першої інстанції, урахувавши вищезазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що спірні фінансові операції 21.02.2023 відповідачкою не ініціювалися. Зазначені операції виконані невстановленими особами, які отримали доступ до її рахунків, відкритих в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк». Виявивши факт безпідставного списання коштів, ОСОБА_1 невідкладно про нього повідомила банк та в подальшому звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Банк не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б беззаперечно та безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати операції 21.02.2023, щодо перерахування з її рахунку грошових коштів на загальну суму 27 000 грн.

Доводи позивача про те, що відповідач порушив Умови та правила надання банківських послуг, передавав SIM-карту фінансового номеру разом з мобільним телефоном третім особам, тобто своїми недбалими діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Суд першої інстанції, встановивши несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку позивача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Твердження позивача про те, що наявність кримінального провадження не свідчить про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до постановлення вироку, висновків суду та обставин справи щодо несанкціонованого списання коштів з її рахунку не спростовують. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не є підставою для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, характер спірних правовідносин і зроблені по справі правові висновки, апеляційний суд приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей у відповідності усталеної практики Європейського суду з прав людини у питанні тлумачення пункту першого статті 6 Конвенції (доступ до правосуддя) - міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В апеляційній скарзі не наведено нових фактів та відповідних доказів, які б спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов