ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 вересня 2024 року

м. Харків

Справа № 642/3910/23

Провадження № 22-ц/818/3189/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання : Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про розподіл земельної ділянки, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року, постановлене суддею Ольховським Є.Б.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила виділити їй в натурі частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 477,4 кв.м. що на 22.6 кв.м. менше, чим покладено на частку. Виділено ОСОБА_2 ділянку земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 522.6 кв.м. що на 22.6 кв.м. більше чим покладено на частку. Межі земельних ділянок проходять за додатком №2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 24297 від 03.04.2024р. Стягнуто з ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 20045 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Наголошує, що суд не взяв до уваги, що позивачка не дотрималась досудового порядку врегулювання спору. Дійсно порядок користування земельною ділянкою склався давно, протягом усього часу проживання, проте питання щодо поділу майна повинно вирішуватись на підставі укладення договору у відповідності до ч. 4 ст. 372 ЦК України. У разі дотримання досудового порядку, не прийшлось би вирішувати справу у суді, оскільки заперечень щодо поділу апелянт не має. Однак звернувшись в суд, позивачка поклала додатковий тягар на відповідачку у вигляді стягнення з неї коштів у розмірі 20045,00 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні варіантів розподілу земельної ділянки суд враховує фактичний порядок користування, що склався та визначив його за варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :08:036:0004 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині кожному із співвласників на підставі рішення Ленінського р/с м. Харкова від 15.10.2020р. та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР № 058109 від 02.09.2004р.

Між сторонами протягом тривалого часу проживання склався відповідний порядок користування земельною ділянкою. Зазначене сторонами не оспорюється.

З метою з`ясування можливості поділу земельної ділянки, ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 03.10.2023 року було призначено у справі судову земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 24297 від 03.04.2024 року експертом запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки з урахуванням фактично сформованого порядку користування між співвласниками та з урахуванням ідеальних часток.

За першим варіантом пропонується виділити першому співвласнику ОСОБА_1 земельну ділянку площею 477,4 кв.м. що на 22.6 кв.м. меньше чим покладено на ідеальну частку. Другому співвласнику ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку площею 522.6 кв.м. що на 22.6 кв.м. більше ніж припадає на ідеальну частку. Межі земельних ділянок згідно до додатку №2 до висновку проходять наступним чином: т.А на відстані 11.6 м від межі земельної ділянки НОМЕР_5; відрізок АБ розміром 4.94 м по огорожі; відрізок БВ по лінії розподілу літ «А-1»; відрізок ВГ розміром 6.49 м по огорожі: відрізок ГД розміром 2.97 м по огорожі; відрізок ДЕ розміром 5.91 м по огорожі; відрізок ЕЖ розміром 12.99 м по огорожі; т. Ж поділяє тильну межу на відрізки розмірами 11.96 м (у бік земельної ділянки № НОМЕР_3 ) та 12.07 м (у бік земельної ділянки № НОМЕР_4).

За другим варіантом пропонується виділити співвласниками по 500 кв.м. що відповідає ідеальним часткам та запропоновано встановити межі згідно до додатку №3 до висновку. Межі земельних ділянок проходять таким чином: т.А на відстані11.6 м від межі земельної ділянки НОМЕР_5; відрізок АБ розміром 4.94 м по огорожі; відрізок БВ по лінії розподілу літ «А-1»; відрізок ВГ розміром 6.49 м по огорожі: відрізок ГД розміром 2.97 м по огорожі; відрізок ДЖ по прямій розміром 19.1 м; т. Ж поділяє тильну межу на відрізки розмірами 13.95 м (у бік земельної ділянки № НОМЕР_3 ) та 10.08 м (у бік земельної ділянки № НОМЕР_4).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За змістом частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз рішення суду першої інстанції свідчить, що суд першої інстанції оцінив висновок експерта в сукупності з іншими доказами та визнав його належним та допустимим доказом по справі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що з урахуванням фактичного використання земельної ділянки та у відповідності до частки у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 477,4 кв.м., що на 22.6 кв.м. менше, чим покладено на частку. ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 522.6 кв.м. що на 22.6 кв.м. більше чим покладено на частку. Підстави для визначення іншого розміру земельної ділянки відсутні. При цьому право відповідачки не порушено.

Той факт, що позивачка не звернулась в досудовому порядку до відповідача із пропозицією укладення договору про поділ земельної ділянки, не впливає на висновок суду. Кожна особа обирає самостійно спосіб захисту свого права (судовий чи позасудовий).

Даних про те, що відповідачка пропонувала позивачці укласти мирову угоду до ухвалення судом рішення, матеріали справи не містять.

Разом з тим до призначення у справі судової земельно-технічної експертизи відповідач заперечувала право позивачки на спадщину, в тому числі і земельну ділянку. Наміру укласти угоду щодо земельної ділянки не висловлювала.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Крім того, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про стягнення витрат за проведену експертизу з відповідачки на користь позивача. Підстав для відмови у відшкодуванні зазначених сум не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пп. «б», «в» п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

Ю.М.Мальований

Повне судове рішення складено 26 вересня 2024 року.