Справа № 464/2009/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2245/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про зобов`язання укласти публічний договір,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати керівництво Львівського міського комунального підприємства (далі ЛМКП) «Львівводоканал» виконувати вимоги ч.4 ст.633 ЦК України та згідно норм ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укласти з позивачем публічний договір та законно вирішувати постачання питної води.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін), призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 липня 2024 року о 14 год. 30 хв.

28 червня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву-клопотання, в якій просив вирішити його право на збільшення позовних вимог з питання вирішення відшкодування моральної (немайнової) шкоди на суму 1000000 гривень та відповідно до ч.5 ст.274 ЦПК України призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:

- стягнути з відповідача на його користь згідно норм ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодування моральної (немайнової ) шкоди на суму 1000000 гривень;

- перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження для забезпечення повного всебічного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи;

- визнати незаконними дії ЛМКП «Львівводоканал», яке без належного укладання договору, всупереч нормам ст.ст.7, 9, 10, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.ч.1, 4 ст.633 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», невірно зазначає кількість споживачів водопостачання по АДРЕСА_1 та надсилає квитанції боргів без доказів надання відповідних послуг;

- зобов`язати керівництво ЛМКП «Львівводоканал» надати докази про те, які послуги з водопостачання надавались по АДРЕСА_1 , та укласти відповідний договір з позивачем із реальним зазначенням послуг та їх вартості.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, подану 03 липня 2024 року, повернуто.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати.

Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ч.5 ст.49 ЦПК України.

На переконання апелянта, не існує закону, який визначає обов`язок позивача надати суду докази направлення заяви про збільшення позовних вимог та доданих до неї документів іншим учасникам справи саме поштовим відправленням.

Вказує, що стаття 49 ЦПК України не надає роз`яснення, яким способом позивач повинен вручити відповідачу копію заяви про збільшення позовних вимог, зокрема: направити її поштовим відправленням чи подати копію заяви до суду для вручення відповідачу.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно тлумачить ч.6 ст.19 та ч.3 ст.274 ЦПК України, а також порушує норми статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наголошує, що заяву-клопотання від 28.06.2024 року позивач подав до суду разом з копією такої заяви для сторони відповідача, заяву-уточнення від 05.07.2024 року подав через канцелярію суду, а її копію приніс у судове засідання, призначене на 11.07.2024 року, для вручення представнику ЛМКП «Львівводоканал» і таким способом виконав вимоги ч.5 ст.49 ЦПК України.

Додає, що суд відмовив позивачу у наданні пояснень та передачі копії заяви про збільшення позовних вимог представнику відповідача та передчасно виніс ухвалу про повернення відповідної заяви позивачу.

Вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був у судовому засіданні розглянути всі позовні вимоги та способи їх вирішення відповідно до норми ст.5 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутностіучасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.09.2024 року, є дата складення повного судового рішення 25.09.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції керувався ч.5 ст.49 ЦПК України та виходив із того, що позивачем до вказаної заяви не додано доказів про направлення копії заяви іншому учаснику справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.5 ст.49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватись в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Вказана норма процесуального закону має імперативний характер (містить обов`язок позивача подавати суду докази направлення копії заяви про збільшення позовних вимог та доданих до неї документів іншим учасникам справи) і наслідком не виконання позивачем такого обов`язку є імперативна норма для суду не приймати таку заяву до розгляду і повернути її заявнику.

Отже, встановивши, що до заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог позивачем не подано доказів направлення її копії та доданих до неї документів іншому учаснику справи, чого не заперечується й самим позивачем, який стверджує, що копію заяви приніс на судове засідання 11.07.2024 року для вручення представнику відповідача, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення цієї заяви позивачу відповідно до вимог ч.5 ст.49 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного питання і не вказують на допущення судом порушень норм процесуального права, які регулюють порядок його вирішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 25 вересня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич