Березівський районний суд Одеської області
26.09.2024
Справа № 494/1228/24
Провадження № 2-о/494/67/24
УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Удовиченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу №494/1228/24 за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради, Служба у справах дітей Березівської РДА Одеської області Березівської районної військової адміністрації Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Березівського районного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа №494/1228/24 за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради, Служба у справах дітей Березівської РДА Одеської області Березівської районної військової адміністрації Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Судове засідання призначено на 26.09.2024 року.

У судовому засіданні, після надання пояснень учасниками по справі, судом поставлено на обговорення питання про залишення заяви без розгляду, оскільки існує спір про право.

Представник заявника, заперечував проти вказаного.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Березівської РДВА Одеської області зазначив на розсуд суду.

Заінтересовані особи: ОСОБА_3 , представники заінтересованої особи Служби у справах дітей Березівської міської ради Одеської області та ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлені про час, та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що заяву про встановлення факту ОСОБА_2 пред`явив до суду за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), «окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав».

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України «при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічні положення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Як вбачається з поданої заяви, встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини батьком без участі матері необхідно заявнику для підтвердження його одноособових прав щодо реалізації прав на соціальну допомогу на дитину та переміщення з дочкою без згоди матері, як зазначено у заяві, а також під час судового засідання зазначено представником заявника для отримання у 14 років паспорту для дитини.

Під час судового засідання, представник заінтересованої особи повідомила, що ними усно було рекомендовано заявнику звернутись саме з позовом про позбавлення батьківських прав відносно матері, однак заявник задля травмування дитини вирішив звернутися до суду саме з такою заявою. Про вказане, також підтвердив представник заявника.

Водночас, суд враховує, що будь-яких рішень суду щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком ( в тому числі щодо розірвання шлюбу) суду не надано, та зазначено представником заявника про їх відсутність.

У якості обґрунтування доведеності вищевказаних фактів заявник та представник заявника посилається на невиконання матір`ю її батьківських обов`язків, що підлягає доведенню в судовому засіданні та, відповідно до вимог ст.155 Сімейного кодексу України (далі - СК України), може мати для останньої негативні наслідки у виді притягнення її до відповідальності, суттєво впливає на її права та обов`язки в подальшому, а, отже, містить ознаки спірності правовідносин.

Крім того, метою встановлення вищевказаних фактів, фактично є усунення другого з батьків від участі у вихованні дитини, зокрема з метою набуття заявником одноособових прав щодо дитини та можливістю неотримання згоди на вчинення правочинів неповнолітньою дитиною у визначених законом випадках у обох батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення матері/батька батьківських прав.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення факту самостійного виховання дитини, заявник посилається на ухилення матір`ю дитини від виконання своїх батьківських обов`язків.

Водночас, в силу статей 150, 155, 164 СК України, ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дитини є різновидом порушення прав дитини, і може бути підставою для притягнення до юридичної відповідальності, зокрема і позбавлення батьківських прав.

Доведення фактів порушення прав особи не може відбуватись в рамках окремого провадження, оскільки передбачає наявність спору про право.

Таким чином, незалежно від заявленої мети встановлення юридичного факту, під час розгляду цієї справи суду, у межах доводів заяви необхідно встановити, зокрема факт ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що свідчить про наявність спору про право, і тому є неможливим в порядку окремого провадження.

Суд зауважує, що позбавлення або обмеження одного з батьків права на виховання дитини є спором про право та виключає розгляд справи у порядку окремого провадження.

Частиною 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186,260,353, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Березівської міської ради, Служба у справах дітей Березівської РДА Одеської області Березівської районної військової адміністрації Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - залишити без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя І.А. Римар