ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7488/24 Справа № 235/2947/24 Суддя у 1-й інстанції - Величко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 235/2947/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Величко О.В. у місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 10 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», ПрАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 27.05.2013 по 10.02.2019 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ «ШУ «Покровське», де працював в якості машиніста гірничих виїмкових машин 5 розряду. Наказом № 180 ку від 13.02.2019 він був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Під час роботи на підприємстві, позивач набув хронічне захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз ЛН 1-11 ст. Причинами виникнення професійного захворювання є період роботи гірником підземним у ПрАТ «ШУ Покровське» з 2013 -2019 рр. під впливом несприятливих виробничих факторів, навантаженість.

Згідно довідки МСЕК від 26.01.2023 позивачеві первинно, безстроково, встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65%, третя група інвалідності.

Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 245 000,00 грн та яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції, при ухваленні рішення, порушив право позивача на відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Заподіяна позивачу моральна шкода полягає в тому, що хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Вина відповідача підтверджена Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 28 грудня 2023 року. Відповідачем, як роботодавцем, допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ «ШУ «Покровське» з 27 травня 2013 року по 10 лютого 2019 року, де працював в якості машиніста підземного 5 розрядку з повним робочим днем у шахті.

Відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували, що відповідач забезпечив позивача безпечними та нешкідливими умовами праці, і таким чином дії шкідливих факторів виробництва не діяли на позивача під час виконання ним своїх трудових обов`язків під час роботи у ПрАТ «Шахтоуправління Покровське». Та обставина, що розслідування хронічного професійного захворювання відбувалось не на підприємстві відповідача, а на іншому підприємстві, не скасовує і не обмежує відповідальності відповідача за заподіяну позивачу моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ціна позову у даній справі становить 245 000,00 грн., що менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції станом на час подання апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обстаивн, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ «ШУ «Покровське» з 27.05.2013 по 10.02.2019, де працював в якості машиніста підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с. 9-10).

Наказом № 180 ку від 13.02.2019 позивача звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. ( а. с. 9-10).

Згідно Акту розслідування причини виникнення професійного хронічного захворювання від 27.12.2022, позивач отримав хронічні професійні захворювання, з діагнозами: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз ЛН 1-11 ст.( а. с. 11).

Згідно п. 17 Акту професійні захворювання виникли внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме пил, фізичні навантаження; несвоєчасне направлення робітникам зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ; недосконалість технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи).

В п. 18 Акту зазначена причина виникнення професійних захворювань щодо умов праці: за період роботи гірником підземним на ДВАТ «Шахта Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (1998-1999-2001 рр), стовбуровим підземним на ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (1999 р.), гірником очисного забою на ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (2001-2003), на ВП «Шахта «Алмазна» ДП «Добропіллявугілля» (2003 р.), машиністом гірничих виїмкових машин на ВП «Шахта «Алмазна» ДП Добропіллявугілля» (2003-2005 р.р.), у ТОВ «Красноолиманське ( 2005-2013 р.р.), у ПАТ «ШУ «Покровське» (2013-2019 р.р.), на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» ш. «Добропільська» ( 2019-2021 р.р.), на шахті «Добропільська» ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» (2021 р.), піддавався впливу несприятливих виробничих факторів.

Працюючи машиністом гірничих виїмкових машин на дільниці з витдобутку вугілля № 1 шахти «Добропільська» ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП Добропіллявугілля», ОСОБА_1 виконував роботи по управлінню видобудовим комбайном, спостереження за поведінкою секцій, гідрофікованого кріплення, перевірка і заміна зубків, перевірка стану покрівлі, кабелів, шлангів, забезпечення правильного напрямку виїмки вугілля, регулювання шпеків під час роботи, огляд і спостереження в процесі роботи за положенням тягового ланцюга, управління системою зрошення, участь у планово-попереджувальному ремонті комбайну і його вузлів, монтажу з піднесенням, навантаженням і розвантаженням окремих частин і вузлів комбайна, зведення тимчасового і постійного кріплення відповідно до паспорта кріплення у правління покрівлею, встановлення посилюючих розпірних стійок.

За період роботи на ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» ОСОБА_1 визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Розвиток хронічної радикулопатії почався з червня 2021 року, а хронічного бронхіту з липня 2021 року під час звернення до КПП « Добропільська ЛІЛ» ( а. с. 11-12).

Згідно медичного висновку за № 3161 від 30.11.2022 року підґрунтям для встановлення професійного захворювання явились, у тому числі, інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці від 18.11.2022, згідно якої ОСОБА_1 працював в умовах впливу фізичних навантажень, рівні яких перевищували фізично-допустимі, а також пилу, концентрації якого перевищували гранично-допустимі; профмаршрут ( а.с. 15).

Згідно висновку МСЕК серії 12 ААА № 120174 ОСОБА_1 26.01.2023 року первинно встановлено втрата працездатності 65%, по сукупності профзахворювань з 26.01.2023 р., інвалідність 3 групи безстроково, протипоказана робота в підземних умовах виробництва, з фізичним навантаженням, пилом, несприятливим кліматом. ( а. с. 14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв?язку з встановленням позивачу професійних захворювань: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ( 11 ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової; хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН 1-11 ступеня, та втрати у зв?язку з цим за сукупністю 65% працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я.

Оскільки, професійні захворювання у позивача виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених шкідливими умовами праці, суд дійшов висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці".

Позивачем ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги до ПрАТ «ШУ «Покровське», проте, окрім підприємства відповідача, позивач працював зі шкідливим умовами праці на різних підприємства вугільної промисловості, зокрема, на ДВАТ «Шахта Алмазн» ДХК «Добропіллявугілля», ТОВ «Краснолиманське», ШУ «Добропільське» ДП « Добропіллявугілля-видобуток», однак характеристика умов праці складалась за даними, наданим підприємством за останнім місцем роботи позивача, а саме ВП ШУ «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток», та, згідно п. 18.2 Акту розслідування причини виникнення професійного хронічного захворювання від 27.12.2022, розвиток професійного захворювання - хронічної радикулопатії почався з червня 2021 року, а хронічного бронхіту з липня 2021 року під час звернення до КПП «Добропільська ЛІЛ», тобто не під час роботи на підприємстві відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», а під час перебування у трудових відносинах з ВП ШУ «Добропільське» ДП « Добропіллявугілля-видобуток».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27 грудня 2022 року, за період роботи гірником підземним на ДВАТ «Шахта Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (1998-1999-2001 рр), стовбуровим підземним на ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (1999 р.), гірником очисного забою на ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» (2001-2003), на ВП «Шахта «Алмазна» ДП «Добропіллявугілля» (2003 р.), машиністом гірничих виїмкових машин на ВП «Шахта «Алмазна» ДП Добропіллявугілля» (2003-2005 р.р.), у ТОВ « Красноолиманське (2005-2013 р.р.), у ПАТ «ШУ «Покровське» (2013-2019 р.р.), на ВСП «Шахтоуправління «Добропілдьське» ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» ш. «Добропільська» (2019-2021 р.р.), на шахті «Добропільська» ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» (2021 р.), позивач ОСОБА_1 піддавався впливу несприятливих виробничих факторів.

При цьому, згідно п. 17 цього Акту, професійні захворювання позивача ОСОБА_1 виникли, у тому числі, й у зв?язку з впливом на потерпілого несприятливих виробничих факторів (а.с. 11-12).

Отже, роботодавець ПрАТ «ШУ «Покровське», під час роботи позивача, допустив дію на працівника несприятливих виробничих факторів, що потягло за собою виникнення професійних захворювань та втрату професійної працездатності, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійними захворюваннями (а.с. 15-16), дійшла висновку, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, у тому числі й у період його роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське», так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, та приймаючи до уваги період роботи позивача в несприятливих виробничих факторах протягом 23 років, із яких на ПрАТ «ШУ «Покровське» майже сім років (2013-2019 роки), справедливим у даній ситуації буде визначення судом розміру моральної шкоди у сумі 60 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору.

У зв`язку з чим, з відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за подання позивачем позовної заяви та у розмірі 1 816,80 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1 211,20 грн. х 150%), а всього 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, - задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров?я на виробництві, у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: