Номер провадження 2/754/3653/24
Справа №754/6662/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2024 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2024 року о 06:00 год. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.08.1997 року. Залиття квартири сталося із квартири ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище. За фактом залиття, ЖЕД-316 було складено відповідний Акт від 16.04.2024 року, у якому було зазначено, що було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 зі слів мешканки зірвало технічний сантехнічний картридж який перебуває в зоні експлуатаційної відповідальності квартири АДРЕСА_3 , доступ до квартири мешканка не надала. А відтак позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом та просила стягнути з відповідачки майнову шкоду у розмірі 40 281,00 грн..

Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 24.05.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Відповідачка по справі повідомлялась судом про розгляд судом даного провадження у встановленому законом порядку, через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що доданий акт від 16.04.2024 року є неналежним та недостовірним доказом, оскільки обставини встановлюються представниками ЖЕКу "зі слів" особи, яка навіть не зазначена у акті. Крім того, доданий до позову кошторис заподіяної шкоди не містить ані дати його складання, ані інформації про особу, яка склала, а також нормативних актів, на які посилається позивачка, що визначає вартість заподіяної шкоди. А відтак, позовна заява грунтується лише на припущеннях, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.

Позивачка ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.08.1997 року.

З позовної заяви вбачається, що 16.04.2024 року о 06:00 год. сталося залиття вище вказаної квартири з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідачка ОСОБА_2 .

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачки підтверджується Актом 16.04.2024 року складеного комісією у складі представників ЖЕД-316: слюсаря-сантехніка ОСОБА_4, майстра т/д ОСОБА_5, майстра т/д ОСОБА_3 про те, що 16.04.2024 року була обстежена квартира АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 та встановлено наступне:

-В кімнаті на підлозі плями від залиття 2 м2 (на підлозі ламінат), на стіні плями від залиття 4 м2 ( на стінах шпалери).

-В коридорі на стіні плями від залиття 4 м2 (на стінах шпалери).

-В кухні на стіні плями від залиття 2 м2 ( на стінах шпалери), на підлозі плями від залиття 3 м2 ( на підлозі лінолеум), на стелі плями від залиття 2 м2 (стеля побілка).

Комісією також обстежені внутрішньо будинкові інженерні мережі холодного, гарячого водопостачання та каналізаційна мережа, які знаходяться в задовільному технічному стані, витоки відсутні.

Залиття квартири АДРЕСА_4 сталося внаслідок того, що у квартирі АДРЕСА_2 зі слів мешканки зірвано сантехнічний картридж, який перебуває в зоні експлуатаційної відповідальності квартири АДРЕСА_3 , доступ до квартири мешканка не надала.

Зазначений акт у силу статей 58, 59 ЦПК України 2004 року є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні посилання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України 2004 року письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з цим вину у завданні шкоди позивачу відповідачкою не спростовано.

Доводи відзиву, що акт від 16.04.2024року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений зі слів невідомої особи, на думку суду, зводяться до незгоди відповідачки із письмовими доказами.

Разом з цим, вищевказаний акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено. Акт складено уповноваженими представниками обслуговуючої організації та підписаний всіма членами комісії після обстеження квартири позивачаки, вказано характер залиття та його причини, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей. Встановлено причинно-наслідковий зв`язок між залиттям квартири АДРЕСА_4 та діями мешканців квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться над квартирою позивача та вказана причина залиття. У акті відсутній підпис щодо ознайомлення власниці квартири АДРЕСА_3 , однак вказана обставина не спростовує факт залиття квартири АДРЕСА_4 саме мешканцями квартири АДРЕСА_3 . Жодних заперечень по суті, встановлених обставин в акті, окрім відсутності підписів власниці квартири АДРЕСА_3 , відповідачкою не наведено.

Таким чином, судом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_5 , яка належить позивачці на праві приватної власності, відбулось з квартири АДРЕСА_6 , в якій проживає квартирантка та яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 .

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідачка повинна довести, що в її діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу на те, що доданий позивачкою до матеріалів справи кошторис заподіяної шкоди у якому зазначено суму витрат у розмірі 40 281, 00 грн., не дає суду підстав для прийняття його як належного доказу, оскільки даний кошторис було складено особисто позивачкою, а не особою, яка має належні знання у даній галузі.

Разом з тим, позивачкою не надано висновку експертного будівельно-технічного дослідження, згідно якого було б встановлено розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті залиття квартири. З клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, позивачка до суду також не зверталась.

Дані факти встановлені судом, не були спростовані позивачкою по справі шляхом подання належних та допустимих доказів у справі.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 12, 81,141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.09.2024.

Суддя: Т.А.Зотько