Справа № 368/1357/24
Рішення

Іменем України

"23" вересня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря Варлам Є.Р.

позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

в с т а н о в и в :

позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно, з часу подачі заяви до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, обґрунтовуючи позов наступним.

04.09.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що був зареєстрований Виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицької о району Київської області.

Позивач і відповідач мають двох спільних дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На даний час позивач і відповідач не проживають разом, не мають спільного побуту і господарства. Позивач зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання, яка додається. Відповідач проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта Відповідача Серії НОМЕР_1 , виданим Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 05.07.2002 року.

Спільні діти проживають разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні, що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Горохуватського старостинського округу (с. Горохуватка, Іванівка. Тарасівка) Обухівського району Київської області від 26.08.2024 року №123. Позивач самостійно дбає про дітей, займається їхнім всебічним забезпеченням, навчанням, лікуванням та дозвіллям. Відповідач не надає допомоги заявнику в утриманні спільних дітей.

У зв`язку з тим, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина, яка потребує постійної уваги та догляду, позивач не може працювати та змушена доглядати за донькою. При цьому, відповідач не надає позивачу необхідної допомоги, а тому позивач увесь свій вільний час приділяє дитині, через що не може працевлаштуватися.

Оскільки позивач є матір`ю спільної з відповідачем дитини та через її малолітній вік не має можливості працювати, то вона потребує фінансової допомоги від відповідача.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 2, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що Сімейним кодексом України передбачено право жінки-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює і а незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Як зазначалося вище, станом на час звернення до суду з цим позовом, позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач самостійно не має змоги матеріально утримувати себе та дитину і потребує матеріальної допомоги від відповідача, а відповідач, згідно і сімейним законодавством, має надавати їй утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд має виходити з принципів справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача, та те, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років. Позивач не має змоги працювати і утримувати себе.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно з часу подання цієї заяви до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

Таким чином, наявні всі підстави для задоволення позову та ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у зазначеному розмірі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 року, який було зареєстрований Виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей:

донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Діти сторін проживають разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні, що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Горохуватського старостинського округу (с. Горохуватка, Іванівка. Тарасівка) Обухівського району Київської області від 26.08.2024 року №123.

Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 статті 84 СК України визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом із матір`ю, відповідач працездатного віку, а тому є необхідність у стягненні аліментів на дружину.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Діти сторін проживають разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні, що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Горохуватського старостинського округу (с. Горохуватка, Іванівка. Тарасівка) Обухівського району Київської області від 26.08.2024 року №123.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи у їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність про задоволення вимог позивача та стягненню аліментів з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає малолітня дитина розмірі у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця починаючи 30.08.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 86, 180, 182, 184 СК України ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає малолітня дитина розмірі у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця починаючи 30.08.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.09.2024 р.

Суддя І.І. Шевченко