Єдиний унікальний номер судової справи: 569/2050/24
Номер провадження: 22-ц/812/1412/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Тищук Н.О., Яворської Ж.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Марковою Оленою Іванівною

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді - Рак Л.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Маркова О.І. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування.

Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, ОСОБА_1 наполягав на розірванні шлюбу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 травня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про відмову від апеляційної скарги та закрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою.

04 червня 2024 року вказана цивільна справа надійшла до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для її розгляду визначено суддю Рак Л.М.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 02 липня 2024 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, від представника відповідачки - адвоката Теперик О.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та надання строку для примирення терміном шість місяців.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідачка не визнає позов та має намір зберегти сім`ю, оскільки у подружжя є спільна малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2024 року клопотання представника відповідачки - адвоката Теперик О.В. задоволено частково. Призначено подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю у три місяці. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення.

Ухвала суду мотивована тим, що наявні вагомі підстави для надання сторонам строку для примирення, оскільки судом враховано час проживання сторін як подружжя, наявність спільної малолітньої дитини, бажання відповідачки зберегти шлюб та намір вжити заходів щодо відновлення стосунків з чоловіком.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Маркова О.І. діючи в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат Маркова О.І. зазначає, що попри наявних аргументів сторони позивача, про те, що справа розглядається в судах України з січня 2024 року, вичерпано термін розумних строків, про хід справи добре відомо сторонам, відповідач активно намагається процесуально затягнути розгляд справи, зловживаючи своїми процесуальними правами. І той факт, що після спливу майже восьми місяців з дня подання позову до суду, позивач не погодився на примирення, свідчить про його вибір і твердість моральних позицій його особистості.

Зазначає, що залишатись надалі в шлюбі позивач не може з морально - етичних причин, оскільки тим самим він вважатиме себе нечесним з дружиною, що принесе шкоду як дружині так і дитині. Саме тому, вже майже три роки поспіль подружжя проживає окремо і три місяці встановлені судом для примирення ніяким чином не вплинуть на тверду волю позивача щодо розлучення.

Натомість на думку адвоката, суд мотивуючи своє рішення, взяв до уваги лише бажання дружини зберегти сім`ю та наявність неповнолітнього сина, з яким позивач продовжує спілкуватись та виховувати попри відсутність спільного проживання та побуту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказані обставини розгляд даної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Між тим, оскаржувана ухвала суду таким вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 вересня 2009 року Відділом РАЦС Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с.5).

Від шлюбу, сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5 зворот).

Згідно довідки № 112 від 25 січня 2024 року, позивач ОСОБА_1 та члени його сім`ї: дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_4 тимчасово зареєстровані в м. Очаків (а.с.6).

Згідно довідки № 5612-, виданої 19 квітня 2022 року Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, ОСОБА_2 фактично проживає в АДРЕСА_1 та взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.22).

Згідно довідки № 5612-, виданої 19 квітня 2022 року Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, ОСОБА_4 фактично проживає в АДРЕСА_1 та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.23).

Задовольняючи клопотання та надаючи строк для примирення, суд виходив з того, що наявні вагомі підстави для надання сторонам строку для примирення, оскільки судом враховано час проживання сторін як подружжя, наявність спільної малолітньої дитини, бажання відповідачки зберегти шлюб та намір вжити заходів щодо відновлення стосунків з чоловіком.

Однак, апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства.

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя».

Заперечуючи проти задоволення клопотання про надання строку для примирення позивач зазначав, що залишатись надалі в шлюбі він не може з морально-етичних причин, оскільки тим самим він вважатиме себе нечесним з дружиною, що принесе шкоду як дружині так і дитині. Саме тому, вже майже три роки поспіль подружжя проживає окремо і три місяці встановлені судом для примирення ніяким чином не вплинуть на тверду волю позивача щодо розлучення.

Натомість суд першої інстанції, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи провадження у справі на три місяці, не звернув уваги на те, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, та за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд першої інстанції повинен був оцінити: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу (8 місяців); вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

З наданих судам матеріалів, встановлено що сторони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, позивач зазначає про свою категоричну не згоду з затягуванням розгляду справи про розірвання шлюбу, шляхом надання строку для примирення, а тому зупиняючи провадження у справі з метою надання строку на примирення у три місяці, суд першої інстанції не оцінив, наскільки реальною є можливість примирення сторін, у тому числі з урахуванням заперечень сторони позивача.

За такого, надання строку для примирення не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що зупинення судом першої інстанції провадження у справі на три місяці з метою надання сторонам строку для примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого судом заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справ.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статтей 2, 240, 263 ЦПК України, при її постановлені судом не враховано висновки Верховного Суду, сформульовані у справі № 761/33261/16-ц щодо застосування статті 111 СК України, наявні підстави для її скасування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права позивача на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Марковою Оленою Іванівно - задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.