Справа № 761/1088/24
Провадження № 2/761/5099/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря - Лишняк А.О.,

від позивача: представник Альховська І.Б. ,

від відповідача: представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 631344038 у розмірі 320695,63 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі, почато підготовче провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затвердженого рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.

У позовній заяві зазначено, що 16.01.2020 ОСОБА_3 уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту №631344038. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежів в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Позивачем вказано, що банком належним чином виконано свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 17.07.2023 року, заборгованість за кредитним договором становить 320695,63 грн.

У зв`язку із викладеним позивач просить суд позов задовольнити.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що не можливо встановити за яким же кредитним договором позивач намагається стягнути заборгованість, а саме з наданих позивачем доказів не зрозуміло, заборгованість чи то за договором від 03.09.2023 року, чи то за договором від 12.12.2022 року, чи то за договором від 16.01.2020 року. Якщо позивач стягує заборгованість за кредитним договором від 16.01.2020 року (оскільки, це єдиний договір, укладення якого не заперечує відповідач), і що всі інші дати є лише описками позивача, то позивачем все рівно надані неналежні докази існування та розміру заборгованості, що суперечать один одному. Направивши Вимогу про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 278837,07 грн., кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо.

Від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких представник просив вважати правильною датою укладення кредитного договору - 16.01.2020. Звертає увагу на те, що поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 323503,51 грн., в той же час, позивач просить суд стягнути меншу суму в розмірі 320695,63 грн.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.09.2024 року, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.09.2024 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 16.01.2020 ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання кредиту №631344038, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, якою підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору.

Згідно оферти та акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №631344038 про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.01.2020, підписаної сторонами, ліміт відновлювальної кредитної лінії становить 173800,00 грн.

При цьому, відповідачем ОСОБА_3 також було підписано Паспорт споживчого кредиту та Заяву (акцепт) №248.631344038.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації».

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затвердженого рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

04.07.2023 року АТ «Сенс Банк» було направлено ОСОБА_3 . Вимогу про усунення порушень.

У наявній в матеріалах справи Вимозі (а.с. 14) зазначено: «З огляду на викладене, АТ «СЕНС БАНК» вимагає від Вас протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 278837,07 грн.».

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц визначено порядок застосування ЗУ "Про захист прав споживачів" та ЗУ "Про споживче кредитування" в різних проміжках часу. На час укладення кредитного договору чинним законодавством банкам не заборонялось встановлення комісії (винагороди) в договорах про споживче кредитування.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14- 10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд дійшов висновку, що направивши Вимогу про дострокове повернення у повній непогашеній сумі кредиту в розмірі 278837,07 грн., кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, після направлення даної Вимоги кредитор втратив право нараховувати проценти та інші платежі, встановлені Кредитним договором та зафіксував суму заборгованості у розмірі 278837,07 грн., інтереси кредитора в подальшому підлягають захисту на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, які позивач не просить стягнути під час розгляду даної справи.

Крім того, суд звертає увагу, що однією зі складових заборгованості, яка відображена позивачем в його розрахунках є комісія за Розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на 16.01.2020 року), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (тобто, після 10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, де зазначено, що: банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Висновок про нікчемність положень кредитного договору, якими встановлена плата за розрахунково-касове обслуговування кредиту, з посиланням на вищевказану постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, викладено у постановах Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) та від 31.08.2022 року у справі № 465/3228/19 (провадження 61-7553ск21).

Так, відповідно до Розрахунку, наданого позивачем, який перевірено судом та суд приймає її до уваги, за період з 16.01.2020 року по 17.07.2023 року, позивачем було нараховано комісій розрахунково-касового обслуговування на загальну суму 39620,29 грн., які, з огляду на вищевикладені норми законодавства та позицію Великої Палати Верховного Суду, не підлягають задоволенню, а тому суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №631344038 від 16.01.2020 року у розмірі зафіксованої у Вимозі про усунення порушень від 04.07.2023 року сумі заборгованості у розмірі 278837,07 грн. з вирахуванням нарахованої комісій розрахунково-касового обслуговування на загальну суму 39620,29 грн., тобто у розмірі 239216,78 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність нарахування овердрафту та страхових платежів, з огляду на те, що дані нарахування були визначені Публічною пропозицією та Заявою про прийняття пропозиції укласти договір страхування.

Доводи представника позивача про те, що у вимозі від 04.07.2023 року була допущена описка у сумі, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме позивач не направляв іншу вимогу, ніж та яка наявна в матеріалах справи, або повідомляв відповідача про описку у вимозі, а тому всі сумніви та припущення мають тлумачитись на користь споживача - відповідача у справі.

Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»() 239216(двісті тридцять дев`ять тисяч двісті шістнадцять)грн. 78 коп. заборгованості.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення було виготовлено 23 вересня 2024 року.

Суддя: