СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-др/759/142/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Мисечко Катерини Олександрівни про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

18.09.2024 року представник позивача - адвокат Мисечко К.О. за допомогою системи «Електронний суд» звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат. У поданій заяві просила поновити позивачу строк для подання заяви та винести додаткове рішення, яким стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень 00 копійок.

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2024 року визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Заява фактично передана судді 23.09.2024 року.

Дослідивши подану заяву з доданими до неї документами, суд дійшов наступного.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

22.07.2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» направила до суду заяву про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат, яка зареєстрована у Святошинському районному суді м. Києва 24.07.2024 року за вхідним №49192.

Вказана заява ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року повернуто без розгляду.

30 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Мисечко Катерина Олександрівна повторно через систему «Електронний суд» звернулась до суду із заявою про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року вказану заяву повернуто без розгляду.

Зазначена ухвала отримана адвокатом Мисечко К.О. 09 вересня 2024 року у її електронний кабінет.

18.09.2024 року представник позивача повторно звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом із клопотанням про поновлення строку.

Стаття 127 ЦПК України присвячена питанню поновленню та продовженню процесуальних строків.

З точки зору закону поновлення та продовження процесуального строку - це визнання права особи на вчинення певної процесуальної дії після закінчення процесуального строку, якщо його було пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Дослідивши подане клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, суд встановив, що причини пропуску строку для звернення із заявою є поважними. Крім того, пропущений строк є незначним.

Відтак, строк для подання доказів розміру витрат на правничу допомогу та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає поновленню.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд під час здійснення правосуддя керується поняттям судової дискреції (судового розсуду), що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного стягнення тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Зважаючи на те, що ч. 4 ст. 270 ЦПК України передбачає виклик сторін у судове засідання лише у разі необхідності, зважаючи на свої дискреційні повноваження, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Заява відповідає вимогам ст. 270 ЦПК України, тому виникає необхідність відкриття провадження за даною заявою та призначення судового розгляду з врахуванням строків, встановлених ч. 3 ст. 270 ЦПК України.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника позивача - адвоката Мисечко Катерини Олександрівни про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відкрити провадження за заявою представника позивача - адвоката Мисечко Катерини Олександрівни про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Призначити розгляд заяви на 03 жовтня 2024 року на 11 год. 00 хв. в приміщенні суду за адресою: 03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А, каб.202.

Розгляд справи провести без участі сторін за наявними матеріалами справи.

Надіслати учасникам справи копію ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки Святошинського районного суду м. Києва: https://sv.ki.court.gov.ua.

Ухвала про відкриття провадження у справі оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О. Горбенко