Справа № 463/6786/24
Провадження № 2/463/1485/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

адвокат Свистович Ю.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру серії ВС №1252076 від 5 січня 2024 року, звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3200 (три тисячі двісті) гривень відшкодування матеріальної шкоди, а також відшкодування судових витрат: судового збору та витрат на правничу допомогу у відповідності до документів, що підтверджують ці витрати.

Позов мотивує тим, що 13 листопада 2023 року о 17 год. 27 хв. відповідач, під час здійснення керування автомобілем «RЕNAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Дж. Вашингтона, 6 у м. Львові, скоїв зіткнення з припаркованим належним позивачу автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого, належний позивачеві транспортний засіб отримав механічні пошкодження та позивачу як власнику цього автомобіля заподіяна матеріальна шкода. Відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року, що набрала законної сили, водій автомобіля «RЕNAULT MEGANE SCENIC», д.н.з. НОМЕР_1 відповідач допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3(б), 10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Полісом №215097567 від 12 червня 2023 року цивільно-правова відповідальність відповідача як водія була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» з розміром франшизи у 3200 гривень. Вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП склала 3967,69 гривень. Платіжною інструкцією від 3 січня 2024 року ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило страхове відшкодування у сумі 767,69 гривень: 3967,69 (сума збитків) - 3200 (франшиза) = 767,69 гривень. В позасудовому порядку відповідач відмовився сплачувати завдані збитки. Витрати на правничу допомогу позивача становлять 2000 гривень, що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 5 липня 2024 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на статті 11, 16, 22, 23, 1194 ЦК України.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова в електронній формі через систему «Електронний суд» 19 липня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України наступного робочого дня 22 липня 2024 року було отримано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача ОСОБА_2 з якого вбачалось, що в реєстрі відсутні відомості про останнього.

У зв`язку з наведеним 22 липня 2024 року судом також було скеровано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

З отриманої судом 19 серпня 2024 року відповіді на вказаний вище запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 вбачається, що місцем реєстрації останнього є: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Личаківського району м. Львова, відтак даний позов підсудний Личаківському районному суду м. Львова відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. у відпустці з 29 липня 2024 року до 8 вересня 2024 року включно питання про можливість відкриття провадження у справі вирішується судом наступного робочого дня.

Ухвалою суду від 9 вересня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

23 липня 2024 року в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача, відповідно до якого в задоволені позову просить відмовити. Вказує, що 13 листопада 2023 року позивачем було скоєно порушення правил дорожнього руху, а саме наїзд на суцільну лінію розмітки, що призвело до незначного зіткнення дзеркал транспортних засобів, однак пошкоджень та матеріальної шкоди транспортним засобам завдано не було. Попри відсутність шкоди, позивач відмовився викликати на місце події представників поліції та страхової компанії для належного оформлення інциденту. Вимагав відшкодування грошових коштів за нібито завдану йому матеріальну шкоду. Згодом, з допомогою знайомих йому працівників поліції, незаконно оформив ДТП за відсутності відповідача, порушуючи встановлену процедуру. Зазначає, що не визнає своєї вини у ДТП, оскільки докази його вини відсутні. Крім того звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів того, що йому було завдано матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

10 вересня 2024 року в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення відповідача, які по змісту фактично відповідають запереченням щодо позову, викладеним у відзиві.

В судове засідання 26 вересня 2024 року позивач не з`явився, від його представника адвоката Свистович Ю.П. надійшло клопотання, відповідно до якого розгляд справи просить проводити у відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання 26 вересня 2024 року також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, про причини неявки до суду не повідомив, у відзиві просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі, ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

З постанови Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року в справі №463/11086/23 вбачається, що ОСОБА_2 13 листопада 2023 року о 17 год. 27 хв. по вул.Дж.Вашингтона,6 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «RENAULT MEGANE SCENIC» р.н. НОМЕР_1 , під час рухом заднім ходом не переконався, що це буде безпечно внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. НОМЕР_2 . При ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3(б), 10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 13 листопада 2023 року о 17 год. 27 хв. по вул.Дж.Вашингтона,6 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «RENAULT MEGANE SCENIC» р.н. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, не залишився на місці пригоди та не повідомив органи чи підрозділи поліції, чим порушив вимоги п.2.10(а,д) Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Дана постанова набрала законної сили 25 квітня 2024 року, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115914691).

Частина 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок ДТП, винним у якому є відповідач, заподіяно шкоду транспортним засобам.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З платіжної інструкції від 3 січня 2024 року №ЗНО0106459 вбачається, що ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило страхове відшкодування позивачу у сумі 767,69 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стороною позивача долучено до позову адвокатський запит в ПрАТ «СК «Саламандра» щодо отримання інформації про здійснення страхового відшкодування за страховим полісом 215097567 від 12 червня 2023 року, яким була застрахована відподвіальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу «RENAULT MEGANE SCENIC» р.н. НОМЕР_1 , а саме щодо загальної суми збитків за страховим випадком 49010 внаслідок ДТП; суми фактично виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_3 ; розміру франшизи за договором страхування, якщо таку встановлено.

На вказаний запит ПрАТ «СК «Саламандра» надано відповідь, яка стороною позивача долучена до матеріалів справи, згідно з якою загальна сума збитків за страховим випадком становить 3967,69 гривень; сума фактичної виплати складає 767,69 гривень; розмір франшизи за договором страхування 215097567 від 12 червня 2023 року становить 3200 гривень.

Однак вказана відповідь не містить будь-якої інформації щодо характеру пошкоджень та яким чином було визначено вартість збитків.

Сторона позивача будь-яких доказів щодо характеру пошкоджень автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. НОМЕР_2 та порядку визначення розміру заподіяної шкоди не надала, а лист ПрАТ «СК «Саламандра», який описаний вище, не може вважатись належним доказом для визначення розміру заподіяних збитків, оскільки як зазначено судом вище, такий не містить інформації щодо пошкоджень автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. НОМЕР_2 , яким чином було встановлено такі, чи запрошувався для огляду автомобіля відповідач і яким чином було визначено розмір заподіяної шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що стороною позивача не надано жодного доказу, що позивачу належить автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. НОМЕР_2 .

Сторона відповідача заперечує розмір заподіяної шкоди.

У відповідності до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Хоча судовим рішенням і встановлено вину відповідача у заподіянні шкоди, однак стороною позивача в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів визначення розміру шкоди. Суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору. А тому в задоволені позову слід відмовити за недоведеність розміру заподіяних збитків.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача підлягають стягненню понесені відповідачем судові витрати, оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки відповідач не заявив про понесення судових витрат, а також не надав доказів понесення таких, а тому відсутні підстави для стягнення таких з позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя: Стрепко Н.Л.