Номер провадження: 22-ц/813/4263/24
Справа № 502/2530/23
Головуючий у першій інстанції Балан М. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, відповідачі Ізмаїльська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року, постановлену Кілійським районним судом Одеської області у складі: судді Балан М.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним та скасування розпорядження райдержадміністрації в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Кілійського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року, якою заяву Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації про забезпечення позову задоволено частково.

За заявою позивача Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги з посиланням на практику Верховного Суду щодо підстав та співмірності забезпечення позову (справа № 381/4019/18, справа № 914/1570/20, № 361/6799/14/ц) зазначає, що такий захід забезпечення позову як арешт майна не є співмірним з заявленими позивачем вимогами.

Прокурором не надано суду доказів, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вказує, що судом не було з`ясовано про наявність спору між сторонами станом на дату постановлення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було відкрито провадження по справі, що само по собі вказує на відсутність спору, крім того відкриття провадження у справі після вирішення питання про забезпечення позову, на її думку є помилкою. Тому суд передчасно вирішив питання про задоволення заяви, що є підставою для її скасування відповідно до п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України.

Зазначає, що накладення арешту порушує її законні права на вільне користування належним їй майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони та інші особи, що беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, не з`явилися, від Ізмаїльської районної військової адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до усталених висновків Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанови Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

За матерілами справи, Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовував таке тим, що ним 27 грудня 2023 подано позов до Ізмаїльської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване підприємство «Ліси України», Дунайський біосферний заповідник Національної академії наук України про визнання незаконним та скасування розпорядження райдержадміністрації в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень державних реєстраторів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, повернення земельної ділянки.

У вказаному позові прокурор просив:

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Кілійської районної державної адміністрації № 245 від 01 жовтня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області».

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення державного реєстратора Кілійської районної державної адміністрації Чумаченко Лариси Юріївни від 11 жовтня 2019 року № 49123305 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1758 за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер відомостей про речове право 33632212).

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1758, укладеного 01 листопада 2019 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Ніною Миколаївною, зареєстрованого за № 1212.

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Ніною Миколаївною від 01 листопада 2019 року № 49481193 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 та, кадастровий номер :01:001:1758 за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223, номер відомостей про речове право 33963204).

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:1758 з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Усунути перешкоди власнику - державі в особі Одеської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання ОСОБА_3 повернути державі в особі Одеської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:1758, яка має 7 поворотних точок.

Одночасно із позовом прокурор звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- заборонити ОСОБА_2 , а також іншим фізичним та юридичним особам проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758;

- заборонити ОСОБА_2 , а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь які-дії щодо поділу, об`єднання земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758;

- накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758 (РНОНМ 223, номер запису про право власності 33963204);

- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758 (РНОНМ 223, номер запису про право власності 33963204).

Обґрунтовуючи свої вимоги, Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації зазначив, що ним подано вищезазначений позов до суду та вказує, що під час набуття ОСОБА_1 та у подальшому ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку були порушені вимоги Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», оскільки вказана земельна ділянка надана із земель лісогосподарського призначення. Якщо ОСОБА_2 здійснить відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, проводитиме роботи з будівництва будівель та споруд, що у свою чергу зумовить реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у випадку задоволення позову вказані обставини нівелюють мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, виникне необхідність ініціювати інший позов, що потребуватиме тривалого часу та значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем. Тому незабезпечення позову призведе до неможливості виконати рішення суду.

Оскільки у цій справі прокурор звернувся до суду як з вимогою майнового характеру (про зобов`язання відповідача повернути державі спірну земельну ділянку), так і з вимогою немайнового характеру (про визнання незаконним та скасування розпорядження, рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, усунення перешкод власнику у користуванні спірною земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та закриття поземельної книги), то в цьому випадку має досліджуватись як така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, так і водночас має досліджуватися і така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 19.05.2021 у справі № 916/3638/20, від 14.05.2024 у справі № 911/2732/23).

Задовольняючи частково заяву прокурора про забезпечення позову та накладаючи арешт на спірну земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва з кадастровим номером :01:001:1758 та відмовляючи в іншій частині заяви, суд виходив з того, що позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, тому дослідив достатню обґрунтованість припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся прокурор до суду.

Суд виснував, що між сторонами дійсно існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на відповідну земельну ділянку на підставі оспорюваного прокурором договору купівлі-продажу земельної ділянки та рішення про реєстрацію відповідного права ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, враховуючи предмет позову, а також реальну можливість відповідачки здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки, з метою недопущення ускладнення розгляду справи і забезпечення подальшого виконання рішення суду, є підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відповідну земельну ділянку, тобто задоволення заяви частково, оскільки вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджує вказаний висновок суду, оскільки в позовах немайнового характеру, яким є позов в частині визнання незаконним та скасування розпорядження, рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, усунення перешкод власнику у користуванні спірною земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та закриття поземельної книги, має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе прокурор (позивач) їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Помилкові доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки заявником надані докази з відповідним обґрунтуванням щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову (перебування у власності ОСОБА_2 спірної земельної ділянки), як суд обґрунтовано взяв до уваги і підстави звернення прокурора до суду з цим позовом та підставно врахував доводи щодо можливості власника земельної ділянки на власний розсуд розпорядитися земельною ділянкою та змінити її юридичну долю в будь-який час.

Суд вірно врахував у сукупності наведені прокурором доводи, а також долучені до матеріалів справи докази, які вказують на можливе вчинення дій, які матимуть наслідком неможливість захисту порушеного права у випадку задоволення позовних вимог, а помилкові доводи апеляційної скарги про недоведеність того, що ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, таких висновків не спростовують.

Судом вірно враховано посилання прокурора на те, що під час набуття ОСОБА_1 та у подальшому ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку були порушені вимоги Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», оскільки вказана земельна ділянка надана із земель лісогосподарського призначення. Якщо ОСОБА_2 здійснить відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, проводитиме роботи з будівництва будівель та споруд, що у свою чергу зумовить реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у випадку задоволення позову вказані обставини нівелюють мету звернення з позовом, адже з метою належного відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, виникне необхідність ініціювати інший позов, що потребуватиме тривалого часу та значних фінансових витрат, покладання яких на позивача буде непомірним тягарем. Тому незабезпечення позову призведе до неможливості виконати рішення суду.

Помилкове зазначення судом про те, що теперішній позов є виключно позовом немайнового характеру не призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, оскільки для обґрунтування такої підстави вжиття заходів забезпечення позову як достатнє обґрунтування припущення, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, слід враховувати ті самі обставини безперешкодна можливість власника розпорядитися спірним майном.

У справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, предметом заявлених позовних вимог в цій справі є, серед іншого, повернення земельної ділянки територіальній громаді, а тому безпідставними визнаються доводи скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 щодо врахування співмірності під час вжиття заходів забезпечення позову, оскільки помилкове зазначення судом про те, що заявлені позовні вимоги є виключно вимогами немайнового характеру, не призвело до неправильного вирішення виниклого процесуального питання.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, позивачем наведено достатньо переконливі та мотивовані підстави, які свідчать про реальну імовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких прокурор звернувся до суду в межах цієї справи, у разі задоволення позову.

У той же час, за наведеними вище усталеними висновками Верховного Суду умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що було належним чином обґрунтовано прокурором у поданій заяві.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що спірні заходи забезпечення позову стосуються виключно предмета позову та за цією ознакою є такими, що відповідають вимозі адекватності заходів забезпечення. По суті такі заходи спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, відтак правильним є висновок суду про те, що такі заходи є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав, за захистом яких прокурор звернувся з цим позовом, у разі задоволення позовних вимог.

Окрім цього, у питанні застосування приписів статей 149, 150 ЦПК України під час розгляду заяв про забезпечення позову, колегія суддів виходить з того, що оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд здійснює у кожній конкретній справі, з урахуванням поданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що висновки суду концептуально узгоджуються із викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, та заявницею не доведено неправильного застосування таких висновків судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з`ясовано про наявність спору між сторонами, оскільки станом на дату постановлення оскаржуваного рішення судом не було відкрито провадження по справі, що само по собі вказує на відсутність спору, крім того відкриття провадження у справі після вирішення питання про забезпечення позову, на думку ОСОБА_2 є помилкою, колегія суддів вважає необгунтованими, оскільки частиною першої статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову передбачених статтею 150 цього Кодексу. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами дійсно існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на відповідну земельну ділянку на підставі оспорюваного прокурором розпорядження місцевої державної адміністрації, у зв`язку з чим, враховуючи предмет позову, а також реальну можливість відповідача здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки, з метою недопущення ускладнення розгляду справи і забезпечення подальшого виконання рішення суду, є підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відповідну земельну ділянку, тобто задоволення заяви частково, оскільки вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Щодо відмови прокурору у задоволенні решти заходів забезпечення позову, про які він ставив питання у своїй заяві про забезпечення позову, то таке не є предметом апеляційного перегляду, оскільки хоча заявницею ОСОБА_2 і ставиться питання про скасування ухвали суду в цілому, проте жодних доводів про незаконність та необгрунтованість висновків суду в частині відмови прокурору у задоволенні заяви про забезпечення позову апеляційна скарга не містить.

Тому колегія суддів не дає оцінки ухвалі суду в наведеній частині.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Щодо помилкового зазначення в оскаржуваній ухвалі суду про застосування заходів забезпечення позову щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , то вказане не впливає на правильність ухвали суду, оскільки вирішується шляхом виправлення описки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 вересня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В.Кострицький

Ю.П. Лозко