Справа № 304/1988/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року у складі судді Гевці В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивовано тим, що 04 січня 2022 року близько 20 години 55 хвилин по вул. Центральній в с. Порошково Ужгородського району Закарпатської області водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження несумісні з життям. При наданні допомоги лікарями, які прибули на місце події, ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер у кареті швидкої допомоги. За фактом дорожньо-транспортної пригоди 05 січня 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Молнара В.К. від 30 грудня 2022 року вказане вище кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки в цьому випадку завдання шкоди не пов`язане з непереборною силою або умислом потерпілого, то вона має право на відшкодування шкоди. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ТзОВ «Страхова компанія «КРЕДО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206495042, який був чинний на дату ДТП. На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату з 1 січня 2022 року в розмірі 6 500 грн, тому відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_3 , становить 78 000 грн, а право на отримання такого страхового відшкодування має його дружина ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_4 в рівних частинах по 39 000 грн. Також зазначає, що у потерпілого на день смерті перебував на утриманні син ОСОБА_4 , а тому відповідно положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року на його користь необхідно стягнути 234 000 грн в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для дитини (14-18 років). При цьому зазначає, що оскільки згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 року № 538 на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у розмірі 260 000 грн. на одного потерпілого, а також суму ліміту, встановленого Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 260 000 грн.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 ,яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , просила стягнути на свою користь з товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» 260 000 грн., з яких: 234 000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника; 26 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_3 , а також 40500 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року заявлений позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень моральної шкоди, судові витрати у вигляді витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» просить скасувати рішення та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що до моменту отримання апелянтом рішення суду у кримінальному провадженні за ЄРДР №0000001 підстави для проведення виплати страхового відшкодування за фактом ДТП відсутні, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю потерпілої особи ще не настала. Вказує, що оскільки позивачем не надані документи, які є необхідними відповідно до вимог ст. 35 та ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для виплати страхового відшкодування моральної шкоди згідно з п.27.3 ст.27 цього Закону, та не доведено її право на отримання всієї суми страхового відшкодування відповідно до п.27.3 ст.27 Закону, у зв`язку із відсутністю відомостей про наявність або відсутність інших осіб, які також мають право на відшкодування моральної шкоди, відтак, на думку апелянта, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. Крім цього, зазначає, що позивачем не надано документів на підтвердження/спростування працевлаштування загиблого ОСОБА_3 , що позбавляє можливість встановити його доходи за попередній календарний рік, як і не підтверджено факт утримання потерпілою особою позивача. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу зазначає, що підготовка даної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, при підготовці позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Найда К.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи установлено, що 04 січня 2022 року близько 20 години 55 хвилин по вул. Центральній в с. Порошково Ужгородського району Закарпатської області водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження несумісні з життям. При наданні допомоги лікарями, які прибули на місце події, ОСОБА_3 у кареті швидкої допомоги від отриманих тілесних ушкоджень помер, про що видано лікарське свідоцтво про смерть № 10/2022 від 05 січня 2022 року.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 05 січня 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ТОВ «Страхова компанія «КРЕДО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 206495042, який був чинний на дату ДТП.

Позивачка ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , є дружиною померлого пішохода ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У потерпілого, на день його смерті, на утриманні перебував син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який як на час смерті батька, так і на момент розгляду справи є неповнолітнім, а тому він є особою, яка має право на відшкодування шкоди, у зв`язку зі смертю батька.

24 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надіслав ТзОВ «Страхова компанія «КРЕДО» повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 78 000 грн та 234 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, однак станом на дату підписання представником позивачки позовної заяви відповідачем так і не здійснено виплату страхового відшкодування.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Молнара В.К. від 30 грудня 2022 року вказане вище кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_3 , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

У вище вказаній постанові слідчого зазначено, що згідно з висновком експерта № 8407 від 10 березня 2022 року за результатами судової авто-технічної експертизи встановлено, що на момент огляду і експертного дослідження гальмова система, рульове керування, ходова частина та система освітлення та світлової сигналізації автомобіля марки «OPEL VIVARO», номерний знак НОМЕР_3 , знаходилися в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідженій крові виявлено: етиловий спирт в концентрації - 5.09 проміле. Дана концентрація алкоголю в крові живих осіб відноситься до смертельного отруєння алкоголем.

Висновком експерта від 02 грудня 2022 року за № СЕ-19/107-22/8771-ІТ за результатами інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи, встановлено, зокрема: -в цій дорожній ситуації водій автомобіля марки «OPEL-Vivaro», номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України; -оцінка дій пішохода, який лежить на проїзній частині, з технічної точки зору не потребує спеціальних знань у галузі авто-техніки і може бути здійснена органами слідства та суду самостійно; -в цій дорожній ситуації водій автомобіля марки «OPEL-Vivaro», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на лежачого пішохода, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою до місця наїзду, з моменту виникнення небезпеки для його руху; -з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля марки «OPEL-Vivaro», номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість виявити пішохода, який лежав на проїзній частині на смузі руху автомобіля на віддалі, на якій водій вже не мав технічної можливості уникнути наїзду, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування транспортного засобу в момент виникнення небезпеки для руху.

Висновком експерта № 60 від 14 січня 2022 року за результатами судової токсикологічної експертизи встановлено, що в крові ОСОБА_2 не виявлено метиловий, етиловий, н-пропіловий, н-бутиловий, н-аміловнй спирти та їх ізомери.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.2,ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.3. статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України №1961-ІУ Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач не здійснив регламентну виплату в строки встановлені п. 36.2, ст.36 Закону України №1961-ІУ та призупинив прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Таким чином неприйняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні є неправомірним та порушує законні права та інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що особами, які мають на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_3 є: дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_4 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" встановлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень.

З врахуванням наведеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 78 000 грн., що виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону становить 39 000 грн.

Станом на день смерті, правом на одержання від загиблого утримання мав його син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на момент смерті батька був неповнолітнім. Відсутність отримання офіційних доходів загиблим ОСОБА_3 не може свідчити про неутримання неповнолітнього сина.

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, з урахуванням встановленої у 2022 році мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень, та кола осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, становить 234 000 грн. (36 х 6500грн.).

Судом правильно встановлено, що шкода по втраті годувальника, що підлягає стягненню з відповідача на користь неповнолітньої дитини, в інтересах якої діє законний представник - позивач ОСОБА_1 становить 234 000 грн. Граничний ліміт відповідальності страховика за полісом страхування на дату ДТП становить 260 000грн.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про стягнення з відповідача на користь позивача, яка діє у своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього сина, 234 000 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та 26 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то такі є необґрунтованими, повністю спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ч. ч.1,2 ст 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Матеріалами справи встановлено, що в обгрунтування витрат на правничу допомогу позивачкою надано договір про залучення адвоката до надання професійної правничої (правової) допомоги № 29/0322 від 29 березня 2022 року, додаток до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж8/Д157134 від 20 січня 2022 року та детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2022 року на загальну суму 40 500 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, із такими погоджується колегія суддів, що даний розмір витрат є підтвердженим та доведеним, співмірним із складністю справи та наданими послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підстав для відмови у їх стягненні чи зменшенні не має.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: