Справа № 362/6527/24
Провадження № 2-о/362/197/24
У Х В А Л А

23 вересня 2024 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просить суд визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Путрівка, Васильківського району, безвісно відсутнім з 23.04.2023 р., тобто таким що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, вказав, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пропав безвісти. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №0001319. При цьому вказав, що звернувся до суду, з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Дослідивши матеріали заяви з додатками, доходжу такого висновку.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, серед інших, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від12 липня 2018 року №2505-VІІІ (далі за текстом - Закон), який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Стаття 1 Закону визначає, що особою, яка зникла безвісти є фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особою, яка зникла безвісти за особливих обставин є особа, яка зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Порядок набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, визначено статтею 4 Закону, відповідно до якого особа набуває вказаного статусу з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи; особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом; надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин не є тотожним правовому статусу фізичної особи визнаної в судовому порядку безвісно відсутньою, існують істотні відмінності у вказаних правових статусах. Зокрема, законодавством визначені різні способи їх набуття. Так, фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку. У свою чергу, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

Тобто, законом визначено інший, позасудовий, порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Суд звертає увагу, що заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із вимогою про визнання ОСОБА_2 зниклим безвісти за особливих обставин, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, є неможливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та не передбачений нормами Розділу IV ЦПК України.

Відповідно до п.п. 4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

До заяви долучено сповіщення сім`ї, з якого вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропав безвісти 23.04.2023 р.

Крім того, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин №82 від 30.08.2023 р., в якому зазначено, що ОСОБА_2 , набув статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин.

У зв`язку з чим, для оформлення права на відстрочку в порядку ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення суду про визнання особи безвісти зниклою не є необхідним.

Представник заявника зазначає, що Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 №560 передбачений перелік документів, що підтверджують право на відстрочку, зокрема є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обстави.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України (254к/96-ВР) Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Однак, слід зазначити, що доказів звернення із відповідним пакетом документів представником не надано.

В той же час у разі відмови заявнику у наданні права на відстрочку, заявник не позбавлений права оскаржити вказані дії (бездіяльність) в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Кравченко