Номер провадження 2/754/1700/24
Справа №754/139/24
17 вересня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді - Таран Н.Г.,
секретаря судового засідання - Титар Г.А.,
представника позивача: Дорошенка Д.П.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ» до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту
У січні 2024 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Фонд гарантування інвестицій» до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення нерухомого майна з-під арешту, згідно з якою позивач просив суд: звільнити з-під арешту, накладеного постановою Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), серія та номер: НОМЕР_2 від 29.09.2014 р., нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 7166).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 182/П29/2008-840 (далі кредитний договір), за умовами якого ПАТ КБ «Надра» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_2 кредит в сумі 108 572,80 доларів США під 9,5 % річних, а позичальник взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов Кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між Ват КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальрою Г.Ю. 26.08.2008 за реєстровим № 3060 (далі Іпотечний договір), згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 . За результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за Кредитним договором його переможцем стало ТОВ «ФК «ФГІ». Тому між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФП «ФГІ» було укладено договір № GL3N217046_ПВ216 про відступлення права вимоги від 07.05.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 1557, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «ФГІ» права вимоги до ОСОБА_2 , що належали ПАТ «КБ «Надра» на підставі Кредитного договору та Іпотечного договору, а ТОВ «ФК «ФГІ» набуло зазначені вище вимоги. Таким чином ТОВ «ФК «ФГІ» є Іпотекодержателем нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
26.10.2023 р. в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором ТОВ «ФК «ФГІ» звернуло стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки та в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 27.10.2023 р. за вих. № 238/01-16, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задорожним О.С. надав ТОВ «ФК «ФГІ» відповідь, в якій зазначив, що під час перевірки відсутності заборони відчуження або арешту майна, шляхом безпосереднього доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що відносно вищезазначеного об`єкту нерухомого майна накладено арешт (номер запису про обтяження - 7166163), та у зв`язку з вищевикладеним посвідчити Договір купівлі-продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі Договору Іпотеки однокімнатної квартири загальною площею 40,30 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не виявляється можливим, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України. Згідно даних Інформаційної довідки № 340333779 від 25.07.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно квартири було виявлено, що: - 30.09.2014 було внесено запис про арешт вищевказаного нерухомого майна на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номе: НОМЕР_2, виданий 29.09.2014, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві (номер запису про обтяження 7166163 (спеціальний розділ)). Особу, в інтересах якої встановлено обтяження зазначено ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 12.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в той же час на адресу суду надали пояснення в яких вказали, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень від 01.04.2024 встановлено, що на виконанні відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 411 від 16.04.2013 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. про звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . За рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 1 568 239,48 грн.. 29.09.2014 державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення арешту майна боржника. 16.10.2014 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 156 823,95 грн. також була винесена постанова про повернення стягувачеві на ппідставі п. 9 ч. 1 ст. 47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).
Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. На підставі вищезазначеного можливо побачити, що при поверненні виконавчого документа стягувачу п. 9 ч. 1 ст. 47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) - арешт з майна боржника не знімається. Повідомляють, що інформація про сплату виконавчого збору у розмірі 156 823,95 грн., який стягується з боржника до Державного Бюджету України відсутня. На підставі викладеного просили у задоволенні позовних вимог відмовити.
Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представником позивача у заяві не викладено заперечень щодо заочного розгляду справи, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26.08.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 182/П29/2008-840 (далі кредитний договір), за умовами якого ПАТ КБ «Надра» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_2 кредит в сумі 108 572,80 доларів США під 9,5 % річних, а позичальник взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків відповідно до умов Кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між Ват КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальрою Г.Ю. 26.08.2008 за реєстровим № 3060 (далі Іпотечний договір), згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 . За результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за Кредитним договором його переможцем стало ТОВ «ФК «ФГІ». Тому між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФП «ФГІ» було укладено договір № GL3N217046_ПВ216 про відступлення права вимоги від 07.05.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим № 1557, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «ФГІ» права вимоги до ОСОБА_2 , що належали ПАТ «КБ «Надра» на підставі Кредитного договору та Іпотечного договору, а ТОВ «ФК «ФГІ» набуло зазначені вище вимоги. Таким чином ТОВ «ФК «ФГІ» є Іпотекодержателем нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
26.10.2023 р. в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором ТОВ «ФК «ФГІ» звернуло стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки та в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 27.10.2023 р. за вих. № 238/01-16, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задорожним О.С. надав ТОВ «ФК «ФГІ» відповідь, в якій зазначив, що під час перевірки відсутності заборони відчуження або арешту майна, шляхом безпосереднього доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що відносно вищезазначеного об`єкту нерухомого майна накладено арешт (номер запису про обтяження - 7166163), та у зв`язку з вищевикладеним посвідчити Договір купівлі-продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі Договору Іпотеки однокімнатної квартири загальною площею 40,30 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не виявляється можливим, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України. Згідно даних Інформаційної довідки № 340333779 від 25.07.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно квартири було виявлено, що: - 30.09.2014 було внесено запис про арешт вищевказаного нерухомого майна на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номе: НОМЕР_2, виданий 29.09.2014, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві (номер запису про обтяження 7166163 (спеціальний розділ)). Особу, в інтересах якої встановлено обтяження зазначено ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позивач вважає, належним обраний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, який грунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права, а саме:1) слід звільнити з-під арешту, накладеного постановою Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), серія та номер: НОМЕР_2 від 29.09.2014 р., нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 7166).
Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 711/3591/21 від 03.05.2022.
Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту накладеного постановою накладеного постановою Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), серія та номер: НОМЕР_2 від 29.09.2014 р., нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 7166).
При цьому, суду не надано доказів у зв`язку із чим і яке виконавче провадження закінчено, Крім того, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вказаного виконавчого провадження під час виконання якого накладено арешт на квартиру.
Отже позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, яким було накладено оскаржуваний арешт.
Згідно із матеріалами справи, що боржником у виконавчому провадженні на майно якого було накладено арешт, є відповідач ОСОБА_2 , стягувачем є ПАТ «КБ «Надра».
Крім того, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, однак позивач не довів, що виконавче провадження закінчено з підстав, крім зазначених в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», що, в свою чергу, передбачає обов`язок зняття арешту.
При поверненні виконавчого документа стягувачу п. 9 ч. 1 ст. 47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника) - арешт з майна боржника не знімається.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Суд, при цьому зауважує, що позов також є передчасним, оскільки суду не надано доказів звернення до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), із заявою про зняття арешту або зі скаргою на дії виконавця в порядку Розділ VII ЦПК України.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язко доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, враховуючи, що позивач, який є правонаступником стягувача в інтересах якого накладено зазначений арешт на майно - не позбавлений можливості безпосередньо звернутись до третьої особи із заявою про скасування накладеного арешту у виконавчому провадженні - суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
За правилами ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладені на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 321, 391 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3-5, 12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280-282, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ» до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ІНВЕСТИЦІЙ» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул.. Велика Васильківська, 13, оф. 413)

відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64),

Повний текст рішення складено 26.09.2024 року.

Суддя: Н.Г.Таран