КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А[1]

17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними у частині, поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року,

встановив:

ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року справу було передано за підсудністю. Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача 24 лютого 2024 року подав апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію ухвали позивачем отримано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Частиною 2 вказаної статті визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала була постановлена судом 31 жовтня 2023 року, повний текст ухвали було складено 01 листопада 2023 року, а апеляційну скаргу подано 24 лютого 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому зі змісту апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку вбачається, що скаржник стверджує, що копію оскаржуваної ухвали позивач не отримувала, а про прийняте рішення дізналась після отримання повістки про виклик до Шевченківського районного суду м. Києва та ознайомилася з оскаржуваною ухвалою в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Доказів про те, коли саме позивач отримала повістку про виклик та ознайомилась з оскаржуваною ухвалою, до апеляційної скарги не додано.

За таких обставин ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2024 року апеляційна скарга була залишена без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

05 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 направив до Київського апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне провадження, в якому наполягав на тому, що оскільки копія ухвали позивачу та його представнику вручена не була, то вона має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Такі доводи скаржника в даному випадку не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Матеріали справи свідчать про те, що питання про передачу справи до іншого суду за підсудністю вирішувалось судом в судовому засіданні за участі представника позивача - ОСОБА_6 , він був присутній при проголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали та отримав копію скороченої ухвали, про що свідчить його розписка від 31 жовтня 2023 року (а.с. 241, т.ІІ). Вказані обставини свідчать про те, що позивач та її представник були обізнані про постановлення ухвали про передачу справи до Шевченківського районного суду м.Києва. Копія вказаної ухвали була надіслана учасникам справи 01 листопада 2023 року та оприлюднена в ЄДРСР 02 листопада 2023 року.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи скаржника про те, що зі змістом оскаржуваної ухвали позивач ознайомилась після отримання повістки про виклик до Шевченківського районного суду м.Києва, спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що судова повістка про виклик повернулась до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.22-23, 35-36, том 3). Заяв про зміну адреси для листування матеріали справи не містять.

Посилання представника скаржника на запровадження на території України воєнного стану також не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку.

Питання поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Доводів про те, яким чином запровадження воєнного стану вплинуло на об`єктивну можливість звернення з апеляційною скаргою у встановлений процесуальним законом строк апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку не містять.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу

В даному випадку причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані скаржником, не можна визнати поважними, апеляційна скарга була подана через три місяці після постановлення ухвали про передачу справи до іншого суду, про що було відомо ОСОБА_1 та її представнику, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними у частині, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді:

№ справи: 757/43364/18-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8871/2024

Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.