Справа № 349/8/16-ц
Провадження № 4-с/349/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі судді Могили Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Мартиновської І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) щодо не зняття арешту з частини майна боржника,

учасники судового провадження:

представник боржника ОСОБА_1 адвокат Каліч Є.А.

( в режимі відеоконференції )

стягувач ОСОБА_2

( в режимі відеоконференції ),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги.

У липні 2024 року боржник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Каліч Є.А. звернувся до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) ( надалі - Центральний ВДВС у м.Миколаєві ) щодо не зняття арешту з частини нерухомого майна.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в Центральному ВДВС у м.Миколаєві перебуває виконавче провадження №51317095 з примусового виконання виконавчого листа №2/349/88/16 , виданого 31 травня 2016 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

12 березня 2024 року коли боржник звернувся до приватного нотаріуса у м.Миколаєві щодо оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна він дізнався, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна облікується інформація про обтяження всього нерухомого майна, яке належить йому на праві власності.

Зокрема, на підставі постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №51317095 було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

В подальшому з отриманої відповіді від Центрального ВДВС у м.Миколаєві він дізнався, що станом на 18 березня 2024 року за ним обліковується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 24 778, 96 грн.

Не погодившись з розміром заборгованості його представником було направлено в Центральний ВДВС у м.Миколаєві платіжні інструкції про сплату безпосередньо стягувачу аліментів за деякі періоди і з цих підстав вони просили провести перерахунок заборгованості з аліментів.

Після проведеного перерахунку боржнику надійшла відповідь, що станом на 30 квітня 2024 року заборгованість складає 6 303,95 грн.

Сплативши цей борг, 16 травня 2024 року представником боржника була подана заява до Центрального ВДВС у м.Миколаєві про зняття арешту з усього нерухомого майна, однак листом від 23 травня 2024 №61497 було відмовлено у знятті арешту.

27 травня 2024 року була подана нова заява про зняття арешту, але лише з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування цієї заяви представник боржника зазначив, що окрім цього нерухомого майна боржнику належить на праві власності також 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 .

Проте, листом від 11 червня 2024 року №70837 відмовлено у задоволені заяви, оскільки неможливо ідентифікувати боржника, згідно Інформаційної довідки № 380334986 від 27 травня 2024 року.

21 червня 2024 року представником боржника було повторно подано заяву про часткове зняття арешту з нерухомого майна, до якої долучено додаткові документи.

Проте, листом від 05 липня 2024 року №80890 знову відмовлено у зняті арешту з майна.

Не погодившись із відмовою у знятті арешту з частини нерухомого майна , представник боржника звернувся до суду із скаргою, де зазначає, що оскільки заборгованість по аліментах відсутня, виконання рішення суду реально забезпечується збереженням арешту на 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , а також за боржником зареєстровано транспортний засіб, тому накладення арешту на все його нерухоме майно є невиправданим забезпеченням реального виконання рішення суду, є неспівмірним заходом примусового виконання рішення та обмежує його право на мирне володіння своїм майном, що закріплене в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Посилаючись на викладене, а також на вимоги ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження, просив суд зобов`язати посадових осіб Центрального ВДВС у м.Миколаєві зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року призначено судове засідання з розгляду вказаної заяви.

17 липня 2024 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Каліч Є.А. подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2024 року заяву представника боржника задоволено.

10 вересня 2024 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2024 року заяву стягувача задоволено.

В ході судового розгляду скарги судом неодноразово оголошувалася перерва в судовому засіданні у зв`язку з поданням адвокатом Калічем Є.А. нових доказів.

Представник заявника адвокат Каліч Є.А. в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав навединих у ній, просив задовольнити.

Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив. 02 вересня 2024 року представник ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні спочатку висловила думку, що покладається на розсуд суду при вирішенні цієї скарги, однак в наступному судовому засіданні не заперечувала щодо зняття арешту з квартири боржника, оскільки на даний час у нього немає заборгованості зі сплати аліментів на дитину.

Фактичні обставини, встановлені судом.

За матеріалами скарги встановлено, що на виконанні в Центральному ВДВС у м.Миколаєві перебуває виконавче провадження №51317095 з примусового виконання виконавчого листа №2/349/88/16 , виданого 31 травня 2016 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900,00 грн щомісячно, до досягнення ним повноліття. Виконавче провадження відкрито 03 червня 2016 року та перебуває на виконанні у головного державного виконавця відділу Кулікова Владислава Олеговича.

18 вересня 2019 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику.

27 травня 2024 року представником боржника адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем була подана заява до Центрального ВДВС у м.Миколаєві про зняття арешту з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 . В заяві зазначено, що окрім цього нерухомого майна боржнику належить на праві власності також 1/2 частина будинку АДРЕСА_2 .

Центральний ВДВС у м.Миколаєві листом від 11 червня 2024 року №70837 відмовив у задоволені заяви, оскільки неможливо ідентифікувати боржника, згідно Інформаційної довідки № 380334986 від 27 травня 2024 року.

21 червня 2024 року представником боржника було повторно подано заяву про часткове зняття арешту з нерухомого майна, до якої долучено додаткові документи, зокрема правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності боржника на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 .

Центральний ВДВС у м.Миколаєві листом від 05 липня 2024 року №80890 відмовив у задоволені заяви. В листі зазначено, що станом на 05 липня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, наявна переплата в розмірі 2 721,05 грн. У зв`язку з цим державним виконавцем винесено постанови про скасування тимчасового обмеження виїзду з України, тимчасового обмеження у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві керування транспортними засобами, та винесено постанову про зняття арешту з коштів. В листі також вказано, що оскільки рішення суду про стягнення аліментів здійснюється до повноліття дитини, а у разі наявності заборгованості до її погашення, зняття арешту з майна боржника порушить права дитини, тому підстави для зняття обтяження з нерухомого майна боржника , відсутні.

Згідно останнього розрахунку заборгованості зі сплати аліментів проведеного головним державним виконавцем станом на 31 серпня 2024 року у боржника ОСОБА_1 заборгованість відсутня, наявна переплата в розмірі 4 845,05 грн.

За меріалами скарги також встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина будинку АДРЕСА_2 , а також за ним зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Passat Variant, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

В статті 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема засади співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Центрального ВДВС у м.Миколаєві щодо не зняття арешту з частини нерухомого майна, представник боржника посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів та вказував, що виконання рішення суду реально буде забезпечено збереженням арешту на 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , а також наявністю у боржника транспортного засобу, тому накладення арешту на все його нерухоме майно є невиправданим забезпеченням реального виконання рішення суду.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16 міститься правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

У зв`язку із відсутністю в боржника заборгованості по аліментах, збереженням за ним арешту на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , а також наявності у нього транспортного засобу, що забезпечить реальне виконання рішення суду у випадку створення ним заборгованості, тому суд дійшов висновку, що накладення арешту на все його нерухоме майно є невиправданим забезпеченням реального виконання рішення суду, є неспівмірним заходом примусового виконання рішення та обмежує його право на володіння своїм майном.

Отже скарга боржника є обгрунтованою, а бездіяльність посадових осіб Центрального ВДВС у м.Миколаєві щодо не зняття арешту з частини нерухомого майна є неправомірною .

З метою усунення вказаного порушення суд зобов`язує головного державного виконавцяЦентрального ВДВС у м.Миколаєві Кулікова Владислава Олеговича зняти арешт з частини нерухомого майна боржника , а саме: з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , який накладений 18 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у межах виконавчого провадження №51317095, номер запису про обтяження 33280107.

Керуючись ст.ст. 259-261, 447-451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) щодо не зняття арешту з частини майна боржника -задовольнити.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса ) зняти арешт з частини майна боржника , а саме: з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який накладений 18 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у межах виконавчого провадження №51317095, номер запису про обтяження 33280107.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Р.Г. Могила

Повний текст ухвали складено 25 вересня 2024 року