Провадження № 2/734/845/24 Справа № 734/2979/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 серпня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Чумак Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

із позовною заявою про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, до суду звернулася представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лущик Олена Миколаївна.

Позов мотивований тим, що на момент прийняття рішення органу місцевого самоврядування попередній власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 мала право на отримання такої земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на землю, однак на момент видачі Державного акту на право власності на землю та на моменту реєстрації земельної ділянки, за нею, як за власником, не будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, подарувавши їх, ОСОБА_2 втратила можливість отримати на своє ім`я Державний акт на право власності на землю та зареєструвати за собою, як за власником, вказану земельну ділянку. Належним чином реалізувати своє право власності на даний час позивач не має можливості, оскільки належний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці, яка належить іншій особі, попередньому власнику. Нині ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому захистити свої права ОСОБА_1 має у судовому порядку способом скасування Державного акту на право власності на землю, оскільки право власності на земельну ділянку має належати саме власнику житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на якій вони розташовані, а тому Державний акт на право власності на земельну ділянку просить скасувати. Способом у позасудовий порядок позивач не має можливості захистити своє право не інакше як звернутися до суду для захисту свого права шляхом скасування Державного акут на право власності на земельну ділянку.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідач Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не забезпечили явку свого представника в судове засідання.

Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання його, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та одним з способів захисту права власності є його визнання.

Судом встановлено, що на підставі рішення Козелецької селищної радим №135 від 23.12.1993 року ОСОБА_2 , як власнику житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , було передано у власність земельну ділянку площею 0,1030 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд.

На підставі договору дарування, який посвідчено 20 грудня 2004 року відповідно до діючого законодавства державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Гладким С.М., зареєстровано у реєстрі № 3546, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , і є його власником цілої частини, таким чином позивач у справі, набула права власності на вказане майно і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, на якій вони розташовані, за адресою АДРЕСА_1 .

Договір дарування 31 січня 2005 року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстровий номер 6665209 за № 2165 в книзі 17. Витяг № 6370973 від 31.01.2005 року.

Згідно вказаного договору дарування позивач ОСОБА_1 прийняла у дар належну дарителю ОСОБА_2 , майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , однак щодо відчудження земельної ділянки, на якій розташоване подароване нерухоме майно, договір дарування інформації не містить.

Так скалались обставини, що Управлінням Держкомзему у Козелецькому районі 10 грудня 2009 року було видано на ім`я ОСОБА_2 , Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 754002 на земельну ділянку площею 0,1030 га, кадастровий номер: 9:72:059:0001, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , та підставою видачі такого документу та виникнення права є Рішення органу місцевого самоврядування від 23.12.1993 року №135.

Земельна ділянка зареєстрована відділом Держгеокадастру у Козелецькому районі 12.12.2009 року, вказана інформація підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також стала відома позивачу після отримання такої інформації з Державного земельного кадастру.

Таким чином, на момент прийняття рішення органу місцевого самоврядування № 135 від 23.12.1993 року попередній власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 мала право на отримання такої земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на землю, однак на момент видачі Державного акту на право власності на землю 10 грудня 2009 року та моменту реєстрації земельної ділянки 12.12.2009 року, за нею, як за власником, не будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, подарувавши їх, що на вказаній земельній ділянці розташовані, ОСОБА_2 втратила можливість отримати на своє ім`я Державний акт на право власності на землю та зареєструвати за собою, як за власником, вказану земельну ділянку.

Згідно зі ст. 377 Цивільного кодексу України /в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України /в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Як вказано в постанові Верховного суду України від 13 квітня 2016 року/справа № 6-253цс16/зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою (підп. «ґ»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори і правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування укладено 20 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Між вказаними суб`єктами виникли цивільно-правові відносини і саме до ОСОБА_1 мало перейти право користування земельною ділянкою у порядку ст. 120 ЗК України в системному зв`язку з положеннями ст. 377 ЦК України.

Відповідно до ст. 16, 21 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів влади або місцевого самоврядування.

Як зазначено в Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, здійсненому Верхвоним Судом України 01 квітня 2014 року, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Так, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці, яка належить іншій особі, попередньому власнику. Попередній власник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, тому права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту в судовому порядку способом скасування Державного акту на право власності на землю, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що за цивільно-правовою угодою право власності на земельну ділянку має належати саме власнику житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на якій вони розташовані, а тому Державний акт на право власності на земельну ділянку необхідно скасувати.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України визначено поняття презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 717 ЦК України визначено умови та поняття договору дарування, а саме: за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Вимоги ст. 719 ЦК України визначають форму договору дарування . Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст. 722 ЦК України визначено поняття прийняття дарунка - право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що державний акт видано з порушенням вимог чинного законодавства. Нормами ст. 21 ЦК України визначено можливість визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, - задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 263-265 ЦПК України, ст. 11, 16, 21, 626, 717-719, 722 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лущик Олени Миколаївни до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, - задовольнити.

Скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 754002 від 10 грудня 2009 року, зареєстрованого 12 грудня 2009 року виданого на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1030 га (кадастровий номер :72:059:0001), у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Судовий збір з відповідача не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО