КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/15605/23

номер провадження: 22-ц/824/1134/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Максима Геннадійовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року у складі судді Сенька М.Ф., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина.

Позов мотивований тим, що 26 листопада 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Вказує, що сімейне життя у них не склалося, відносини між сторонами припиненні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому ним подана заява про розірвання шлюбу.

Зазначає, що відповідач має у власності нерухоме та рухоме майно, зареєстрований як фізична особа-підприємець, не є пенсіонером та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина та дружини, з якою проживає малолітня дитина.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила: стягнути з ОСОБА_1 аліменти на свою користь на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10 000 грн 00 коп., щомісячно; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на її утримання у сумі 5 000 грн 00 коп., щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10 000 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 18 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у сумі 5000 грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 18 серпня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на повідомлені позивачкою дані про статки та джерела заробітку відповідача, суд вважав доведеним, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу як на утримання дитини, так і на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років. Присуджуючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання позивачки, суд зазначив, що відповідач не поставив під сумнів заявлені до стягнення розміри аліментів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко М.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити або змінити рішення суду в частині визначення сум аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , зменшивши їх розмір, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 , не є показником майнової спроможності, оскільки придбано не у 2023 році, а значно раніше, воно не має значної вартості, не використовується з метою отримання прибутку, а є виключно частиною витрат для відповідача з метою його збереження, підтримання в належному стані та функціонування як технічного елементу.

Вказує, що сам факт реєстрації відповідача як фізичної-особи підприємця не свідчить про те, що він активно займається цією діяльністю та отримує прибуток. Зауважує, що основним джерелом щоденного існування відповідача є грошові заощадження. Іншої оплачуваної роботи у відповідача не має, оскільки існують складності із працевлаштуванням з огляду на його вік (58 повних років) та загальний стан здоров`я.

Зазначає, що відповідач в повній мірі добровільно забезпечує дитину, доказів не надання дитині матеріального утримання або надання недостатнього матеріального утримання позивачкою до суду не надано, а тому вважає, що відсутні правові підстави для запровадження механізму примусового стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду.

Вказує, що аналізуючи майновий стан та зобов`язання відповідача, його вік, рід занять, ступінь його добровільної участі в утриманні дитини, свідчать про те, що відповідач не має матеріальної можливості на утримання дружини.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ковтун Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що представник відповідача в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач на сьогодні не працює і живе на кошти, які є заощадженням, проте ці заощадження робились під час сумісного проживання сторін в офіційному шлюбі і вони є спільними. Це є порушенням прав власності позивача на спільні заощадження, право власності на яке у сторін є рівним. Факт непрацевлаштування відповідача через його вік (58 років) не є підставою не працювати і не отримувати дохід та не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів та не виплати аліментів, у розмірі який було визначено судом першої інстанції.

Вказує, що матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач у повному обсязі утримує сина та дружину. Так, він здійснював одноразові купівлі продуктів на незначну суму, однак це не розглядається як утримання дитини і матері дитини та не покриває їх потреб. Також зазначає, що перебування батьків у шлюбі або його розірвання, проживання або не проживання однією сім`єю не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Також вказує, що представник відповідача приховав той факт, що позивач неодноразово викликала поліцію під час проживання однією родиною і підставою таких викликів була відмова відповідача утримувати дитину, не надання коштів на продукти і на лікування позивачки, яка через малий вік сина не має можливості працювати.

З урахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 - адвокат Ковтун Н.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки згідно з п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України дана справа віднесена до категорії малозначних справ, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2013 року між відповідачем та позивачкою зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2586.

14 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.5).

14 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого (повторно) 11 лютого 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.83).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом першої інстанції встановлено, що з 15 вересня 2023 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

За правилами ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками вказаного вище обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Правовий аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що аліменти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, разом з яким фактично проживає дитина.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач не заперечував того, що дитина після припинення шлюбних відносин сторін проживає разом з матір`ю, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком дo 6 рокiв, який з 1 січня 2023 року становить 2 272 гривні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що відповідач має у власності нерухоме та рухоме майно, зареєстрований як фізична особа-підприємець, не є пенсіонером та має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина та на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

На підтвердження вказаних обставин, позичка надала витяги з реєстру на нерухоме майно (а.с.12-16), з яких вбачається, що відповідачу на праві власності належить:

житловий будинок, загальною площею 260,50 кв.м, житлова площа 86,80 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частини житлового будинку, загальною площею 53,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З листа Головного сервісного центру МВС від 13 липня 2023 року за №31/1140АЗ-15155-2023 вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки TESLA MODEL X, 2017 року випуску (а.с.17).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 24 травня 2022 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності: діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (а.с.20).

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача - адвокат Буцан О.В. подала відзив, в якому вказувала, що станом на день подання позовної заяви (18 серпня 2023 року) та у вересні 2023 року позивачка проживала з відповідачем та їх спільною дитиною за адресою: АДРЕСА_3 і повністю перебувала на утриманні відповідача. Вказувала, що відповідачем надано підтвердження добровільного забезпечення позивачки та малолітньої дитини шляхом перерахування коштів на користь позивачки.

На підтвердження вказаних обставин, представник відповідача надала суду: відеозапис переїзду позивачки разом з дитиною з 15 вересня 2023 року; виписку з банківського рахунку відповідача за період з 01 липня 2023 року по 17 вересня 2023 року; роздруківку смс - повідомлень між позивачкою та відповідачем у період з 01 липня 2023 року по 17 вересня 2023 року; копію квитанції від 09 жовтня 2023 року про переказ відповідачем коштів у розмірі 7 000 грн 00 коп. на користь позивачки, призначення платежу: сплата аліментів на сина ОСОБА_7 ; копію квитанції від 23 жовтня 2023 року про переказ відповідачем коштів у розмірі 5 000 грн 00 коп. на користь позивачки, призначення платежу: на утримання сина ОСОБА_7 (а.с.35-82).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в повній мірі добровільно забезпечує дитину, надаючи їй продукти харчування, ліки, одяг, іграшки та кожної неділі він разом із позивачкою та дитиною відвідують торгові центри і об`єкти роздрібної торгівлі, де він придбаває все необхідне для забезпечення життєдіяльності дитини та позивачки, що на думку представника відповідача, свідчить про відсутність правових підстав для запровадження механізму примусового стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Отже, враховуючи наведені вище обставини справи та, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, доводів і заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції не врахував, що обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до вимог ст.180 СК України, покладено на обох батьків в рівних частинах та не прийняв до уваги, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка на утримання малолітньої дитини, не є співмірним із розміром прожиткового мінімуму станом на 2023 рік для дітей віком дo 6 рокiв, який становить 2 272 гривні, а також не врахував, що житловий будинок, загальною площею 53,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який придбаний сторонами 01 листопада 2022 року на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність та пропорційність.

Таким чином, враховуючи засади цивільного законодавства щодо розумності та справедливості,наведені вище обставини та приймаючи до уваги,стан здоров`я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, з 10 000 грн 00 коп. до 6 000 грн 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, наведених вище вимог закону належним чином не врахував, належної оцінки наданим сторонами доказам не надав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини, у визначеному позивачкою розмірі.

Щодо рішення суду Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання позивачки, з якою проживає дитина, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також підлягає зміні з таких підстав.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Як зазначалось вище, з 15 вересня 2023 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Визначений ст.13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, а також те, що він має на утриманні інших дітей.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що у нього відсутній дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, а додана представником відповідача до апеляційної скарги виписка по рахунку ОСОБА_1 з 20 грудня 2022 року по 20 грудня 2023 року не є належним доказом цих обставин.

Також колегія суддів враховує, що відповідачем не надано доказів того, що він через свій вік не має можливості працевлаштуватись та отримувати дохід.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, відповідач не має матеріальної можливості на утримання дружини, враховуючи його майновий стан та його зобов`язання, його вік, рід занять, ступінь його добровільної участі в утриманні дитини, колегія суддів вважаєнедоведеними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає дитина.

Разом з тим, виходячи із встановлених обставин справи та з урахуванням матеріального становища кожної із сторін, колегія суддів вважає, що вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 5 000 грн 00 коп., щомісячно, є завищеною та такою, що може постановити відповідача в скрутне матеріальне становище.

Враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», якою встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням можливості відповідача щодо надання утримання позивачці, колегія судді приходить до висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, з 5 000 грн 00 коп. до 3 000 грн 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 серпня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.263 ЦПК України, наведених вище вимог закону належним чином не врахував, належної оцінки наданим сторонами доказам не надав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів, у визначеному позивачкою розмірі.

Колегія суддів не приймає до уваги додаткові докази, які додані представником відповідача - адвокатом Бойком М.Г. до апеляційної скарги та до клопотання про долучення доказів, оскільки згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.Однак скаржник не надав жодного доказу неможливості їх подання до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача чи його представника.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина - зміні з наведених вище підстав.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Максима Геннадійовича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року змінити в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши з 10 000 грн 00 коп. до 6 000 грн. 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року змінити в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з якою проживає дитина, зменшивши з 5 000 грн 00 коп. до 3 000 грн 00 коп., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 серпня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: