ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 212/9100/21

провадження № 61-6660св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

треті особи: виконавчий комітет Лозуватської сільської ради Криворізького району у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діють адвокати Васильченко Наталя Григорівна та ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року у складі судді Дехти Р. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Агєєва О. В., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи: виконавчий комітет Лозуватської сільської ради Криворізького району у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану, про встановлення відсутності факту розірвання шлюбу, скасування відповідної відмітки в актовому записі та внесення змін в Державний реєстр актів цивільного стану громадян.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 1979 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що підтверджується актовим записом № 63 за відповідною датою.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2010 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 01 серпня 1979 року, актовий запис № 63, розірвано.

Натомість, шлюб між нею та ОСОБА_5 було укладено та зареєстровано 31 серпня 1979 року.

Отже, вважає, що вищевказаним судовим рішенням було розірвано неіснуючий шлюб.

Так, восени 2019 року позивачка дізналась про те, що відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області, при надходженні рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року, 15 грудня 2010 року внесено відмітку до актового запису № 63 про розірвання їхнього шлюбу, незважаючи на те, що судовим рішенням розірвано неіснуючий шлюб.

Крім того, в цьому ж актовому записі значиться про те, що її з чоловіком шлюб зареєстрований 01 вересня 1979 року виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що не відповідає дійсності.

Позивачка звертала увагу на те, що при огляді нею зазначеного актового запису було виявлено виправлення дати укладення шлюбу, а саме стерто цифру «3» перед цифрою «1» в числі місяця, а також маються підчистки та виправлення в назві місяця щодо укладення шлюбу, що є недопустимим при складанні вказаного документу та суперечить вимогам пункту 85 розділу Х Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженої 12 грудня 1970 року Міністерством юстиції Української РСР, яка була чинною на той час.

Ким та з якою метою були зроблені указані виправлення, позивачці невідомо.

У подальшому, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року, реєстратором відділу реєстрації актів цивільного стану Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі вищезазначеного запису акту про укладення шлюбу № 63 (із виправленнями та підчистками), було внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб відомості щодо укладення шлюбу між сторонами із зазначенням дати його укладення - 01 вересня 1979 року.

Виходячи зі змісту зазначеного запису акту про укладення шлюбу № 63, 08 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області її чоловікові ОСОБА_5 було видано повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , про що міститься відповідна відмітка, в якому, на підставі інформації, внесеної в Державний реєстр актів цивільного стану, внесено дату укладення шлюбу «01 вересня 1979 року» замість правильної «31 серпня 1979 року».

Отже, незважаючи на те, що реальна дата укладення шлюбу між нею та ОСОБА_5 є « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 , виданим 31 серпня 1979 року без будь-яких виправлень, отриманим подружжям саме в день реєстрації шлюбу, в записі акту про укладення шлюбу № 63 та в Державному реєстрі зазначена дата укладення шлюбу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер.

Встановлення фактичної дати державної реєстрації акту цивільного стану щодо реєстрації шлюбу, укладеного з ОСОБА_5 , а також встановлення факту відсутності розірвання їх шлюбу має юридичне значення для позивачки, оскільки від цього залежить реалізація її майнових прав, пов`язаних з перебуванням у шлюбі з ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити правильну дату реєстрації шлюбу «31 серпня 1979 року» замість неправильно зазначеної «01 вересня 1979 року», в актовому записі № 63 про укладення шлюбу між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області;

- зобов`язати Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни в актовий запис та в Державний реєстр актів цивільного стану громадян щодо актового запису № 63 про укладення шлюбу між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, змінивши дату укладення шлюбу з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати відмітку в актовому записі щодо розірвання шлюбу та внести відповідні зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо зазначеного актового запису про шлюб, визнавши відсутнім факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , укладеного 31 серпня 1979 року, актовий запис № 63.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавством України встановлено окремий порядок внесення змін до актового запису цивільного стану. При цьому позивачка, у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану, може оскаржити таку відмову в судовому порядку.

Також суд вказав, що він не може підміняти державний орган, приймаючи рішення та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Васильченко Н. Г. звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

02 травня 2024 року ОСОБА_1 в особі представників - адвоката Васильченко Н. Г. та адвоката Ярошевської С. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року.

В касаційній скарзі заявники просять скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

19 червня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що у свідоцтві про укладення шлюбу, яке видано 31 серпня 1979 року, зазначено про укладення 31 серпня 1979 року шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 63.

У свідоцтві про шлюб, яке повторно видано 08 вересня 2010 року, зазначено про укладення 01 вересня 1979 року шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 63.

В записі акту про укладення шлюбу, зазначено, що шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено 01 вересня 1979 року, актовий запис № 63.

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, зазначено, що шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено 01 вересня 1979 року, актовий запис № 63.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року у справі № 2-2796 позов ОСОБА_5 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) та ОСОБА_5 , зареєстрований 01 серпня 1979 року Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького районного управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 63.

22 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 , третя особа - Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса Шабліян Є. М., в якому просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 жовтня 2016 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 774; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в особі державного нотаріуса Шабліян Є. М., в якому просила визнати дійсним шлюб, укладений 22 жовтня 2016 року між нею та ОСОБА_5 , зареєстрований Центрально-Міським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 774, з моменту укладання, визнавши припиненим шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 31 серпня 1979 року виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 63 з 06 грудня 2010 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, у справі № 216/5852/19 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

При цьому суди відхилили доводи ОСОБА_1 про те, що в рішенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2010 року наявна помилка в даті реєстрації шлюбу, що свідчить про розірвання «неіснуючого шлюбу», а тому вона до теперішнього часу вважається законною дружиною ОСОБА_5 , зазначивши, що описка у даті реєстрації шлюбу, який розірвано за рішенням суду, не впливає на факт розірвання цього шлюбу та не змінює правового статусу сторін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою - третьою статті 49 Цивільного кодексу України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 2.11 розділу ІІ Правил передбачено, що факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

Згідно з пунктом 2.12 розділу ІІ Правил на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Таким чином, наведеними вище нормами чинного законодавства встановлено порядок внесення змін до актового запису цивільного стану.

Установивши, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору, тобто її звернення до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін в актовий запис та змін до Державного реєстру актів цивільного стану громадян з отриманням відповідної відмови від відповідача, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що законодавством України встановлено окремий спеціальний порядок внесення змін до актового запису цивільного стан, у зв`язку із чим звернення до суду з цим позовом є передчасним.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно звернули увагу на те, що суди не можуть підміняти собою державний орган, приймаючи рішення та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судове рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діють адвокати Васильченко Наталя Григорівна та ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов