УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 128/2200/23

провадження № 61-12616ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з позовом до Головного управління національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУНП у Вінницькій області) про відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2024 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ГУНП у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн кожній та на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн кожному синові.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, задовольняючи частково позов, керувався тим, що у зв`язку із смертю ОСОБА_6 , яка сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил дорожнього руху України, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, позивачам завдано моральну шкоду.

З урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, понесених позивачами, вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування ГУНП у Вінницькій області на користь позивачів моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячних платежів у відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не доведено факту про її перебування на утриманні померлого сина ОСОБА_6 , внаслідок чого вона набула право на отримання щомісячного грошового відшкодування по втраті годувальника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячних платежів на відшкодування шкоди пов`язаної і втратою годувальника, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, що належить відповідачу ГУНП у Вінницькій області, була застрахована в

ПрАТ «СК «Граве Україна». У зв`язку із цим страховиком ПрАТ «СК «Граве України» здійснено виплати позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка представляє інтереси неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , по

78 000,00 грн кожному на відшкодування шкоди заподіяною втратою годувальника, про що зазначають позивачі у своїй позовній заяві.

28 серпня 2024 року Головне управління Національної поліції у Вінницькій області засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області

від 22 травня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 31 липня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суди застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01 березня 2021 року у справі

№ 180/1735/16-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20,

від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є

ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області, 13 червня 1988 року зареєстрована у АДРЕСА_1 .

З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 вбачається, що

ОСОБА_1 є пенсіонером довічно.

Відповідно до копій довідок виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 30 травня 2022 року №52 та №53 ОСОБА_1 до дня смерті сина ОСОБА_6 проживала разом з ним в АДРЕСА_1 , та перебувала на його утриманні. ОСОБА_1 за власні кошти поховала сина ОСОБА_6 та на день його смерті проживала разом та вела спільне господарство.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвали шлюб.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є батьками дитини ОСОБА_2 .

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 вбачається, що

06 травня 2009 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 .

Відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_7 та

НОМЕР_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками дітей -

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) №0000036 вбачається, що 27 лютого 2022 року за правовою кваліфікацією частини другої статті 286 КК України до ЄРДР було внесено відомості про те, що 24 лютого 2022 року біля 22-20 год. старший оперуповноважений СКП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , керуючи службовим автомобілем марки «ВАЗ 21074», рухаючись автодорогою поблизу с. Щітки Вінницького району Вінницької області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого останній помер на місці.

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження

від 27 травня 2022 року кримінальне провадження № 0000036 закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні старшого оперуповноваженого СКП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого

частиною другою статті 286 КК України.

Згідно з копії витягу із веб-сайт Моторно транспортного страхового бюро України від 17 травня 2023 року встановлено, що автомобіль марки

«ВАЗ 21074» станом на 27 лютого 2022 року застрахований, відповідно до поліса №АР6010547 в ПрАТ «СК «Граве Україна».

Згідно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що автомобіль марки «ВАЗ21074» належить ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до копії наказу №236 о/с від 31 грудня 2020 року вбачається, що майора поліції ОСОБА_9 призначено на посаду старшого оперуповноваженого СКП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

22 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «Граве Україна» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 24 лютого 2022 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_6

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , звернулися до ПрАТ «СК «Граве Україна» із заявами про виплату страхового відшкодування, а саме: ОСОБА_1 просила виплатити їй регламенті виплати в сумі 195 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та в сумі 27 560,00 грн у відшкодування витрат на поховання.

ОСОБА_2 просила виплатити їй регламентні виплати в сумі 195 000 грн

у відшкодування моральної шкоди та в сумі 78 000 грн, пов`язаних із втратою годувальника (18-23 років).

ОСОБА_3 просила виплатити їй регламентні виплати в сумі 39 000 грн

у відшкодування моральної шкоди та в сумі 156 000 грн, пов`язаних із втратою годувальника (до 14 років).

Як зазначають позивачі у своїй позовній заяві, 01 грудня 2022 року

ПрАТ «СК «Граве Україна» здійснило виплати позивачам в межах страхової суми в розмірі 260 000,00 грн.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

У справах про відшкодування шкоди завданої поліцейським внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначальне значення має саме кваліфікація відповідних конкретних дій посадових осіб, а не характер загальної діяльності організації в якій працює завдавач шкоди.

Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє дорожньо-транспортну пригоду, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи.

Відповідно, у справах про відшкодування шкоди, завданої поліцейським в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини є статті 1187, 1172 ЦК України.

За сукупності таких умов, за спричинену поліцейським шкоду, відповідальність має нести його роботодавець.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 203/3237/16.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Джерело підвищеної небезпеки (службовий транспортний засіб) експлуатується працівником патрульної поліції виключно в службових цілях. Працівник поліції наділений правами здійснювати експлуатацію службового транспортного засобу (об`єкт державної власності), застосовувати передбачені законом заходи примусу з використанням автомобіля, в результаті чого може бути завдана шкода.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі

№ 204/3783/16-ц).

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності (постанова Верховного Суду

від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду

від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (постанови Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц,

від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року

у справі №601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що коли смерть потерпілого ОСОБА_6 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому саме володілець транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати матері та дітям потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану смертю сина та батька, незалежно від вини водія ОСОБА_9 ..

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суди обґрунтовано враховували, що факт смертельного травмування ОСОБА_6 стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пункту 4.14 Правил дорожнього руху України.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина та батька, порушенням укладу життя позивачів, втратою рідної людини, люблячого сина та батька, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Верховного Суду у постановах від 01 березня 2021 року у справі

№ 180/1735/16-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20,

від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц, оскільки висновки, викладені у рішеннях, що оскаржуються, їм не суперечать.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Касаційна скарга не має обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська