Справа № 485/1604/24
Провадження № 2/485/424/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Камінський Б.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Снігурівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

У позові зазначила, що 10 вересня 2001 року між ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , з іншої сторони, було укладено договір довічного утримання, на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали у власність в рівних частинах житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

27 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач стала власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруджень, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0809 га, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською радою 19 травня 1993 року на підставі рішення виконкому міської ради від 13 травня 1993 року №130, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №333, належить ОСОБА_2 .

За такого, позивачка є власником цього житлового будинку АДРЕСА_1 . Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі державного акта, у зв`язку з чим позивачка не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку, а тому просить визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (вх.№6451/24-вх. від 13.09.2024 р.).

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позов визнає (вх.№ЕП-226/24-вх.від 25.09.2024 р.).

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 10 вересня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Снігурівською держконторою 18 грудня 1965 року, та зареєстрованого у Снігурівській філії Миколаївського міжміського БТІ 07 вересня 2001 року в реєстровій книзі за №3 за реєстровим №299. Вказаний договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за №651.

Відповідно до п.9 договору довічного утримання, сторонам роз`яснено зміст ст.22,30 ЗК України.

За даними копії домової книги будинку АДРЕСА_1 , місце реєстрації проживання ОСОБА_1 зареєстровано за вказаною адресою 11 квітня 2002 року.

Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською Радою народних депутатів 19 травня 1993 року на підставі рішення виконкому міської ради №130 від 13 травня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №333, земельна ділянка площею 0,0809 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку і господарських споруд, розташована в межах території Снігурівської міської ради в межах м.Снігурівка, належить ОСОБА_2 .

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 грудня 2023 року, номер витягу НВ-023, земельна ділянка площею 0,0809 га, належна ОСОБА_2 на підставі вказаного вище державного акту, розташована за адресою АДРЕСА_2 , сформована, кадастровий номер :39:045:0015; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); орган, який зареєстрував земельну ділянку Відділ №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого за актовим записом №84 від 27 березня 2002 року, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , позивач у справі, яка згідно з копією спадкової справи №39/2008 до майна померлого, спадщину прийняли.

27 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруджень, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за №950.

Відповідно до п.6 договору купівлі-продажу, сторонам роз`яснено зміст ст.81, 120 ЗК України.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано у Снігурівській філії Миколаївського МБТІ 11 жовтня 2004 року та записано в реєстрову книгу №3 за номером запису 299.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №63705 від 27 серпня 2004 року, вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано за №59577.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого за актовим записом №22 від 19 січня 2010 року, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78449138 від 23 вересня 2024 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Ринкова вартість земельної ділянки станом на 18 липня 2024 року у розмірі 35 400,0 грн. підтверджена висновком оцінювача ОСОБА_4 .

За даними технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого Миколаївським МБТІ на 28 квітня 2001 року, земельна площа садибної ділянки (за угіддями) складає 809 кв.м., з них під будівлями 98,27 кв.м.

Як вбачається з листа № 4-308 від 15 квітня 2024 року Снігурівської філії "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", за результатами обстеження, станом на 28 березня 2024 року встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 ) знаходяться: житловий будинок, погріб з шиєю, гараж, літня кухня, веранда до літньої кухні, сарай, навс, літня кухня, сарай, душ, вбиральня, огорожі та споруди. Об`єкти самочинного будівництва відсутні.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК, яка діяла на час укладення договору довічного утримання, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.120 ЗК України (у редакції на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 зазначила наступне: "Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судом встановлено, що житловий будинок, який перейшов у власність до ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 10 вересня 2001 року та договору купівлі-продажу від 27 серпня 2004 року, розташованій на земельній ділянці з кадастровим номером :39:045:0015.

Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі державного акта, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку та зареєструвати право власності.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка, яка належала померлому ОСОБА_2 в силу закону і на якій розміщено належне їй домоволодіння. При цьому, те, що позивач не посвідчила перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в неї права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з гоподарськими та побутовими будівлями і спорудами, ОСОБА_5 набула і право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, який належить позивачці на праві власності в розмірі 1/2 частки з 2001 року, та в цілому з 2004 року, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На прохання позивача суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,0809 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :39:045:0015, що належала ОСОБА_2 згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданого Снігурівською міською Радою народних депутатів 19 травня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №333.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення 25.09.2024