Справа № 548/1923/17
Провадження № 2/548/40/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2024 Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

секретаря судового засідання - Безносик Д.Ю,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Янченко Світлана Іванівна, до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою про визнання договорів дарування недійсними.

В обгрунтування позову зазначила, що її батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя йому належала квартира АДРЕСА_1 , якою він володів на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Хорольською державною нотаріальною конторою 15.09.1999 за реєстром № 2493, та земельна ділянка під вказаною квартирою площею 0.0078 га, яка належала йому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ПЛ № 094527, виданого Хорольською міською радою і Хорольським районним відділом земельних ресурсів 03.09.2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 67.

Вказує, що після смерті батька вона дізналася, що останній на підставі договору дарування від 24.12.2003 подарував її чоловіку ОСОБА_3 вищевказану квартиру, а 03.12.2003 також подарував ОСОБА_3 і земельну ділянку під цією квартирою площею 0.0078 га.

Зазначає, що за життя її батько не говорив їй про укладення вказаних договорів дарування, вказує, що вона знає як підписується її батько, а тому впевнена, що вищевказані договори дарування він не підписував, з цих підстав просить суд визнати договір дарування від 24.12.2003 (серія ВВА611029) квартири АДРЕСА_2 та договір дарування від 03.12.2003 (серія № 143501) земельної ділянки під зазначеною квартирою площею 0.0078 га недійсними, як такі, що не були підписані її батьком.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Янченко С.І. позов підтримали з підстав, зазначених у ньому. З урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, вказали, що висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що договір дарування квартири батько позивачки не підписував, а тому це пряма підстава для визнання його недійсним. Договір дарування земельної ділянки був укладений раніше, ніж договір дарування квартири, а тому це є підставою для визнання його недійсним, так як нотаріус в порушення вимог відповідної Інструкції повинен був посвідчити спочатку договір дарування квартири, а потім земельної ділянки, на якій вона розташована.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вказав, що спірні договори дарування є законними, оскільки підписи дарителя, покійного ОСОБА_4 , на цих договорах належним чином завірені нотаріально. Проведену по справі судово-почеркознавчу експертизу, якою встановлено підроблення підпису ОСОБА_4 в договорі дарування квартири вважає такою, що протирічить встановленим обставинам справи, так як в цьому договорі, крім підпису ОСОБА_4 мається текст письмової згоди дружини останнього, ОСОБА_5 на дарування квартири, що свідчить про неможливість підробки підпису нині покійного ОСОБА_4 в присутності нотаріуса. Крім того, просив застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, так як після укладення спірних договорів і до дати смерті дарителя минуло 12 років. При цьому ОСОБА_4 за життя не ініціював питання про розірвання договору дарування, визнання його недійсним, що свідчить про те, що він дійсно ставив підписи у спірних договорах.

Допитавши сторони, вивчивши подані ними письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як встановлено судом, нині померлий батько позивачки ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення придбав у Хорольській міській раді земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 0.0078 га.

03 грудня 2003 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. посвідчено договір дарування Серії ВВА № 143501, згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.0078 га, наданої для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що розташована по АДРЕСА_3 . Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 3420 ( т.1 а.с. 22).

Крім того, 24 грудня 2003 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. посвідчено договір дарування Серії ВВА № 011029, згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 31.4 м. кв., житловою 16.8 кв.м. Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за № 3882 ( т.1 а.с. 6). У цьому договорі мається дозвільний запис ОСОБА_5 , яка дала згоду своєму чоловікові на дарування вказаної в договорі квартири, придбаної ними за час шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2015 року ( т.1 а.с. 7).

За життя ОСОБА_4 не оспорював зазначених договорів.

Згідно висновку експерта № 4040-4041 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи № 548/1923/17 складеного 29.09.2023 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Даритель____М.Ю.Козло» договору дарування, вчиненого ОСОБА_4 ( даритель ) та ОСОБА_3 ( обдарований ) від 03.12.2003 - виконаний ОСОБА_4 .

Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Даритель____М.Ю.Козло» договору дарування, вчиненого ОСОБА_4 ( даритель ) та ОСОБА_3 (обдарований) від 24.12.2003 - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Допитати в судовому засіданні приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Рибку К.О. неможливо у зв`язку зі смертю останньої.

Судом встановлено, що у матеріалах справи немає доказів того, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено вище, судом позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів, що вона прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 .

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_4 станом на 21.10.2015 (дату своєї смерті) був зареєстрований та проживав разом із позивачкою, що могло б свідчити про прийняття нею спадщини в порядку ст. 1268 ч.3 ЦК України.

Також матеріали справи не містять доказів, що позивачка ОСОБА_1 у визначеному ч. 1 ст. 1269 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини.

Наявні в матеріалах справи письмові документи (договори дарування, купівлі продажу земельної ділянки, доручення, заяви до органів місцевого самоврядування), в яких зазначено місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_4 , і яке співпадає із місцем проживання позивачки ОСОБА_1 датовані до грудня 2003 року включно.

Зазначені документи на переконання суду не свідчать, що і станом на 21.10.2015 (дату смерті ОСОБА_4 ) останній проживав чи був зареєстрований за вказаною адресою.

Право вимоги до відповідача позивачка обгрунтовує тим, що після смерті батька вона дізналася про укладення ним договорів дарування, які останній не підписував.

Однак, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів прийняття спадщини після смерті батька, і як наслідок, порушення її майнових прав, на які б вона мала право у випадку прийняття спадщини.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст.13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Постановою від 25.10.20222 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22 (ЄДРСРУ № 106940414), досліджуючи питання щодо визначення належного позивача, вказав таке.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Якщо позивачем не доведено порушення його права чи безпосереднього інтересу, то така особа є неналежним позивачем у цій справі.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги надані і досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено права вимоги до відповідача на підставі успадкування нею прав та обов`язків після смерті батька, а отже не доведено того, що вона є належним позивачем у справі.

За таких оставин, з огляду на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, заявлені нею позовні вимоги не пілягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Янченко Світлана Іванівна, до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.09.2024.

Головуючий