Справа № 372/3561/24
Провадження № 2-1694/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

25.06.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами № 78359552 від 08.06.2023 року у розмірі 48 000,00 грн. з яких: 12 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 000,00 грн. сума заборгованості за процентами, № 103883453 від 11.05.2023 року у розмірі 20 682,75 грн. з яких: 4 950,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 182,75 грн. сума заборгованості за процентами, 550,00 грн. сума заборгованості за пенею, та понесені судові витрати в розмірі 3 028,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначив, що право вимоги первісного кредитора у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло на підставі укладених договорів про відступлення прав вимоги від 14.06.2021 року № 14/06/21 та від 28.09.2023 року № 28092023. Оскільки відповідачка в добровільному порядку зобов`язання за кредитним договором не виконує, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вимушене звернутися до суду даним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. Проти позову заперечив в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на дію в Україні воєнного стану.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо кредитного договору № 78359552 від 08.06.2023 року слід зазначити наступне.

До позову додано копію Договору позики № 78359552 від 08.06.2023 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», де зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 вивчила Цей договір та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які є невід`ємною частиною цього договору, однак зазначена копія договору не містить будь-яких позначок, що вказували б на ознайомлення відповідачки з саме цими за змістом Правилами.

До позову додано копію договору факторингу № 14/06/21, укладеного 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов яких зазначені товариства передають (відступають) за плату належні їм права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

Проте зазначені копії містить лише окремі аркуші договору, зокрема з наступними розділами: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1.Предмет договору; 3.Порядок розрахунків; 4.Передача Документації, а зі змісту договору вбачається наявність 9 розділів договору, які представником позивача суду не надані.

Крім цього, до вказаного договору додано лише один з шести зазначених у ньому додатків, які є їх невід`ємною частиною, а саме копії актів прийому передачі реєстрів боржників за договорами факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. При цьому зміст актів не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, не зазначено загальну суму заборгованості.

До позову додані копії додаткових угод № 2 та № 13 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 проте, у п.1 угоди № 13 частково приховано зміст, а саме не зазначено загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно з реєстром боржників № 13 від 22.11.2023.

Також, у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та будь-яке підтвердження про направлення відповідачці таких повідомлень.

Щодо кредитного договору № 103883453 від 11.05.2023 року слід зазначити наступне.

До позову додано копію Договору позики № 103883453 від 11.05.2024 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «МІЛОАН», де зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 вивчила Цей договір та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які є невід`ємною частиною цього договору, однак зазначена копія договору не містить будь-яких позначок, що вказували б на ознайомлення відповідачки з саме цими за змістом Правилами.

До позову додано копію договору факторингу № 28092023, укладеного 28.09.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов яких зазначені товариства передають (відступають) за плату належні їм права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників.

Проте зазначені копії містить лише окремі аркуші договору, зокрема з наступними розділами: Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі; 1.Предмет договору; 2.Гарантії; 3.Порядок розрахунків, а зі змісту договору вбачається наявність 9 розділів договору, які представником позивача суду не надані.

Крім цього, до вказаного договору додано лише один з п`яти зазначених у ньому додатків, які є їх невід`ємною частиною, а саме копії актів прийому передачі реєстрів боржників за договорами факторингу № 28092023 від 28.09.2023. При цьому зміст актів не містить інформацію щодо предмета доказування, зокрема, не зазначено загальну суму заборгованості.

До позову додано копію акту прийому передачі Реєстру боржників № 2 за договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 проте, у п.2 акту частково приховано зміст, а саме не зазначено загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно з реєстром боржників № 2 від 28.09.2023.

Також, у матеріалах справах відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та будь-яке підтвердження про направлення відповідачці таких повідомлень.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. 526, 527, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, форми документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів установлюються правилами платіжних систем і повинні містити обов`язкові реквізити, визначені цим Положенням.

Пунктом 7 цього розділу передбачено, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів повинні містити такі обов`язкові реквізити:

1) ідентифікатор еквайра та торговця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати; 2) ідентифікатор платіжного пристрою; 3) дату та час здійснення операції; 4) суму та валюту операції; 5) суму комісійної винагороди; 6) реквізити електронного платіжного засобу, які дозволені правилами безпеки платіжної системи; 7) вид операції; 8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У частині другій статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договорів позики, а саме видачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «МІЛОАН» (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) оскільки за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.

За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачкою Договорів позики № 78359552 від 08.06.2023 року та № 103883453 від 11.05.2023 року на умовах, зазначених позивачем.

Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами № 78359552 від 08.06.2023 року та № 103883453 від 11.05.2023 року не є доказами наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції документ про здійснення операції з використанням електронних платіжних засобів.

Крім того, із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків матеріали справи не містять, а відтак не можуть бути належним та допустимим доказом у справі.

Також, з наданих суду доказів неможливо встановити, у якому обсязі передано право вимоги до відповідачки за договорами факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та № 28092023 від 28.09.2023 року.

Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачкою зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем за кредитними договорами № 78359552 від 08.06.2023 року та № 103883453 від 11.05.2023 року, суду не надано.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача за кредитними договорами № 78359552 від 08.06.2023 року та № 103883453 від 11.05.2023 року, за захистом яких він звернувся до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин в задоволення позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 133, 141, 279, 258-259, 264, 265, 268, 273, 354-355, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 509, 526, 610, 611, 626, 634, 639, 1054 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко