Справа № 442/6414/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/405/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк СМ.

секретаря Марко О.Р.

з участю представника стягувача АТ «ПриватБанк» Деркач О.Г., представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Мельник Лесі Ярославівни на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року в складі судді Хомика А.П. у справі за поданням заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , -

встановив:

У січні 2024 року заступник начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Подання обґрунтовувала тим, що у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні знаходиться виконавче провадження №71938805 з примусового виконання виконавчого листа №442/6414/22, виданого 04.05.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT КБ "ПриватБанк" 140161,78 заборгованості за основним договором та 2481,00 судового збору.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що боржнику належить на праві власності 1/3 частина будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 рішення не виконує.

На запит виконавця Державною прикордонною службою Україні 09.01.2024 повідомлено про те, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України, хоча інформація про отримання нею доходів чи пенсії відсутня.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконано, і боржник ухиляється від виконання такого, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна і доходів, змушена звернутись до суду з даним поданням.

Оскарженою ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 442/6414/22, виданим 04.05.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT КБ "ПриватБанк" 140161,78 заборгованості за основним договором та 2481,00 судового збору.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якої, в системі «Електронний суд» сформовано адвокатом Мельник Л.Я.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, суд першої інстанції не дослідив ретельно та повно обставини справи, а покликався лише на твердження державного виконавця, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та не вживає заходи щодо його виконання за рахунок належного їй майна та доходів.

Апелянту відомо про відкрите виконавче провадження і нею вживаються заходи щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості, про що відомо представнику АТ КБ «Приватбанк», з яким періодично контактує апелянт та що підтверджується відповідними документами. Зокрема, ОСОБА_2 04.07.2023 сплачено 20 000 грн, 15.01.2024 9400 грн. Відповідно до копії довідки від 22.01.2024, виданої АТ КБ «Приватбанк», заборгованість апелянта перед банком на дату видачі довідки становить 104 590 грн. 07 коп., а не 140 161,78, як ствердила державний виконавець. Аналогічна заборгованість відображена у виписці по карті.

Додає, що апелянт не отримувала прямих викликів чи вимог від виконавця, а тому стверджувати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, підстав немає.

Завертає увагу на те, що суд постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не врахував справжні причини перетину кордону, а взяв до уваги однобокі твердження державного виконавця та інформацію лише про два факти перетину кордону апелянтом у Республіку Польща. Так, судом не було враховано, що перетин кордону боржником був пов`язаний виключно з наміром зберегти для себе та своєї малолітньої дитини статус тимчасового захисту у Республіка Польща, який вони отримали 18.03.2022 після прибуття туди у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну. Такий статус зберігається за умови, що українець чи українка вибуває республіки Польща в Україну на період не довше 30 днів.

Апелянт наголошує, що на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, немає регулярного доходу, отримує лише соціальні виплати. Нерухоме майно, право власності на яке за нею сьогодні зареєстроване, перебуває у спільній частковій власності. Вказане майно нею не використовується, оскільки вона проживає за адресою чоловіка, а не за своїм місцем реєстрації.

Разом з тим, апелянт не відмовляється в міру своїх можливостей від свого обов`язку сплачувати заборгованість у виконавчому провадженні №71938805, про що вона неодноразово підтвердила своїми платежами, докази яких надала.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» висловило свої заперечення. Вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконує рішення взагалі, виклики та попередження державного виконавця ігнорує, то відповідно були всі правові підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які заявились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вчинено достатньо виконавчих дій та надано суду докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, те, що дії державного виконавця з приводу виконання судового рішення не оскаржені, з заявами про неможливість виконання рішення суду боржник не звертався, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицькго міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2023 року задоволено позов АТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.02.2018, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 133 132,52 гн. та 15 029,26 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, а також судові витрати в розмірі 2481, 00 грн. (а.с.135-136). Судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання судового рішення, 04.05.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист №442/6414/22 (а.с.146).

30 травня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження. У заяві просив прийняти до виконання виконавчий лист №442/6414/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 150 642,78 грн. При цьому зазначив, що заборгованість відповідача станом на 30.05.2023 становить 142 642 грн. 78 коп., з яких 140161 грн. 78 за основним боргом та 2481 грн. судового збору (а.с.145).

06.06.2023 заступником начальника відділу Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. відкрито виконавче провадження ВП №71938805 (а.с.147).

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи, заступник начальника відділу Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т., як підставу для задоволення подання зазначала, що боржником не виконано вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2023 щодо обов`язку подати декларацію про доходи та майно. Під час виконання рішення суду, виконавцем встановлено про належність боржнику майна, проте остання рішення не виконує. Із отриманої відповіді Державної прикордонної служби від 09.01.2024 встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала кордон України, хоча інформація про отримання нею доходів відсутня.

Враховуючи те, що станом на час звернення до суду з поданням рішення не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходи щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань покладених на неї виконавчим листом №442/6414/22, виданим 04.05.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області (а.с.143-144).

До подання виконавець долучив: заяву про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2023; виконавчий лист 442/6414/22; постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2023; супровідний листь про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2023; постанову про арешт коштів боржника від 07.06.2023; інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно, постанову про арешт майна боржника від 22.08.2023; витяг з Державного реєстру прав, сформованого 28.08.2023; відповідь на запит №187378162 від 09.01.2021 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; відповідь на запит №187378112 від 09.01.2024 до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону (а.с.145-156).

Колегія суддів виходить з того, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено у ст. 441 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі чи частково.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 частини першої ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п.19 частини третьоїст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом із тим, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції, та у Першому протоколі до неї, який ратифікованоЗаконом України від 17 липня 1997 року№475/97-ВР, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати той факт, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у зазначеній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих виконавцем доказів навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У частині 5 статті 19 цього Закону вказано, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення , допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій , за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Так, відповідно до ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

При цьому, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах подання відсутні дані, які б вказували на те, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, як і немає доказів того, що постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику рекомендованим поштовим відправленням, як того вимагає закон.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що не отримувала від виконавця ні прямих викликів, ні вимог по виконавчому провадження №71938805, для здійснення виконавчих дій державний виконавець її викликала на 19 січня 2024 року.

Водночас, до своєї скарги апелянт долучила довідку та виписку з Банку, з яких слідує, що боржник все ж таки частково виконує судове рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Зокрема, ОСОБА_2 04.07.2023 сплачено 20 000 грн, 15.01.2024 9400 грн. Відповідно до копії довідки від 22.01.2024, виданої АТ КБ «Приватбанк», заборгованість апелянта перед банком на дату видачі довідки становить 104 590 грн. 07 коп., а не 140 161,78, як стверджувала державний виконавець.

Аналогічна заборгованість відображена у виписці по карті.

Про часткове виконання судового рішення також свідчить заява АТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження, в якій стягувач зазначив суму боргу меншою, ніж стягнув суд за судовим рішення.

Наведені обставини свідчать про те, що боржник не ухиляється від виконання судового рішення, а виконує його в міру своєї можливості.

При цьому, суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 має намір виїхати за кордон, насамперед, з метою невиконання зобов`язання, які саме дії буде неможливо вчинити виконавцю при виїзді останньої за кордон.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є дійсно оціночним поняттям. Теоретично невиконання таких може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Іншими словами, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі умисні діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що державний виконавець не довела та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, з урахуванням того, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та боржник дійсно має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, з одночасним ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні подання заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мельник Лесі Ярославівни задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні подання заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк