Справа № 513/900/24
Провадження № 2/513/857/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, суд -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

В позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме:

1/49 частка земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, виданого на ім`я ОСОБА_3 ;

1/26 частка земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, виданого на ім`я ОСОБА_3 ,

а також спадкове майно, яке спадкодавець успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , а саме:

1/49 частка земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, виданого на ім`я ОСОБА_3 ;

1/26 частка земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Син спадкодавця та спадкоємець за законом першої черги (батько позивача) ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги після смерті діда ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_2 (відповідач у справі), за якою, згідно з рішенням Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2021 року, визнано право власності на 1/2 частку зазначених земельних ділянок.

Позивач, як спадкоємець за законом за правом представлення, прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом подання відповідної заяви нотаріусу. 21 квітня 2016 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 111/2016 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Колісника Д.Ю. від 20 жовтня 2021 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на частки земельних ділянок та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті діда ОСОБА_4 та на 1/2 частку спадкового майна, яке останній прийняв після смерті дружини ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на відзив.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Від представника позивача адвоката Вельчевої Н.М., яка також не з`явилася у судове засідання, надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнала.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, направив до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи, повідомлених про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Положенням ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Відповідачем до суду було направлено письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню з огляду таке.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Зоря Саратського району Одеської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 214.

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-03, та Додатку до Державного акту списку співвласників земельної ділянки ОСОБА_5 належить 1/49 частка земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №573/А-04, ОСОБА_5 належить 1/26 частка земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (спадкові справи та видані а їх підставі свідоцтва про право на спадщину), ОСОБА_5 заповіту не залишала, спадкова справа після її смерті не заводилася.

На день відкриття спадщини ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею був зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_4 та який є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Саратського району Одеської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 , виданим 03 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 590.

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-03, та Додатку до Державного акту списку співвласників земельної ділянки ОСОБА_4 належить 1/49 частка земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №573/А-04, ОСОБА_4 належить 1/26 частка земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з копії спадкової справи № 111/2016 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями за законом першої черги є донька ОСОБА_2 (тітка позивача) та онук (позивач у справі) ОСОБА_1 , батько якого ОСОБА_6 та відповідно син спадкодавця помер до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_4 , виданого 02 вересня 2015 року на підставі актового запису № 472 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області.

Інші спадкоємці: син ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_2 (відповідача у справі); донька ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті діда по праву представлення. Факт родинних відносин підтверджено: копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_5 , виданого 03 січня 1973 року на підставі актового запису №5 Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, де мовою оригіналу документа у графі «Батько» значиться « ОСОБА_11 »; копією свідоцтва про народження батька позивача серії НОМЕР_6 , виданого 13 серпня 1981 року на підставі актового запису № 4 Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, де мовою оригіналу документа у графі «Батько» значиться « ОСОБА_12 ».

Позивач, як спадкоємець за законом після смерті діда ОСОБА_4 , отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку: житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами з адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, площею, 0,1433 га, вказаного будинку; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5995 га, в межах Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив № НОМЕР_7 , ділянка № НОМЕР_8 , яку останній успадкував після смерті дружини ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її.

Прийняття спадщини може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно, прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини (постанова від 7 квітня 2020 р., справа № 456/2628/17, провадження № 61-5524св19.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат».

Згідно ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначені земельні ділянки, а спадкоємець вчасно прийняв спадщину за законом.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області від 20 жовтня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв`язку з ненаданням для вчинення нотаріальної дії документів, які посвідчують право власності померлого на зазначене нерухоме майно, у зв`язку з чим рекомендував звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа).

Позивачем надано до суду: копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089481 з Додатком списком співвласників земельної ділянки, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-03, згідно з яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належать по 1/49 частці земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, титульним власником якого є ОСОБА_3 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №573/А-04, згідно з яким ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить по 1/26 частці земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 59, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить про те, що дані земельні ділянки знаходяться у спільній частковій власності, без визначення часток в натурі та без видачі окремих правових документів, внаслідок чого позивач поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості.

Позивач, як спадкоємець за законом за правом представлення прийняв спадщину після смерті діда, на даний час користується спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які б підтверджували право власності померлого на дане нерухоме майно, у зв`язку з тим, що земельні ділянки включають в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт: державними актами не визначено окреме майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на земельні ділянки та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст.16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

За такого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12,13,77,81,200,259,263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Зоря Саратського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_9 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

1/49 частку земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, виданого на ім`я ОСОБА_3 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А-03;

1/26 частку земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, виданого на ім`я ОСОБА_3 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Зоря Саратського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_9 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку останній успадкував після смерті дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на:

1/49 частку земельної ділянки загальною площею 121,2766 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 12/3, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089481, виданого на ім`я ОСОБА_3 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А-03;

1/26 частку земельної ділянки загальною площею 5,8660 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273441, виданого на ім`я ОСОБА_3 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення рішення 18 вересня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород