Провадження № 22-ц/4808/1310/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
У Х В А Л А

23 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з ініціативи суду питання про зупинення провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 серпня 2024 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року відповідно до вимог ст. 359-361 ЦПК України відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 серпня 2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року справу призначено до розгляду на 23 вересня 2024 року.

Колегією суддів у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо зупинення провадження у цій справі.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання, утримання ним сина ОСОБА_3 має прямий вплив на реалізацію його права права на відстрочку від мобілізації з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Іншого порядку встановлення вказаного факту (особа, що самостійно виховує та утримує дитину) чи отримання документа, який його підтверджує, чинним законодавством не передбачено.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року справу № 201/5972/22 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. У цій справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини, метою встановлення якого зазначив: отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, а також отримання відстрочки від мобілізації.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначав, що правова проблема постає під час дії правового режиму воєнного стану у значній кількості поданих заяв, позовів на території України про встановлення факту самостійного виховання дитини (інших фактів, які пов`язані з реалізацією права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) чи оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що перебували та перебувають на розгляді в судах та рішення у яких можуть бути винесені найближчим часом, та аналіз судової практики свідчить про винесення судами цивільної та адміністративної юрисдикції суперечливих судових рішень, відсутності єдності судової практики, зокрема у зв`язку з відсутністю правової позиції Верховного Суду щодо такого роду питань.

На вирішення Великої Палати Верховного Суду винесено наступні правові проблеми та формування єдиної правозастосовчої практики:

- щодо предметної юрисдикції такої категорії справ та можливості її вирішення в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства;

- щодо наявності спору у заявлених вимогах, які можуть вплинути на права та інтереси іншого з батьків у разі задоволення порушеного заявником питання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 щодо зупинення провадження у справі покладався на думку суду.

Представники ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що провадження у цій справі слід зупинити, враховуючи таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

За змістом п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

В іншій справі, Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, №20166/92, §36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справу № 201/5972/22 прийнято та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Станом на 23 вересня 2024 року судове рішення за результатами розгляду Великою Палати Верховного Суду цивільної справи № 201/5972/22 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутнє.

Правовідносини, які виникли між особами у цій справі, та їх правове регулювання є подібними до правовідносин та правового регулювання, які є предметом розгляду у справі №201/5972/22, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, з метою правильного застосування норм права при вирішенні цієї справи та з урахуванням того, що Верховним Судом здійснюється перегляд судових рішень у справі № 201/5972/22, предмет якої і правовідносини є тотожними з цією справою, та з урахуванням положень ч. 4 ст.263 ЦПК України, колегія суддів вважає, що провадження у цій справі слід зупинити до закінчення перегляду Верховним Судом справи № 201/5972/22.

Керуючись ст. 252, 253, 260, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Зупинити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 серпня 2024 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи № 201/5972/22.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення іможе бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин