Справа № 136/1500/24
провадження № 2/136/362/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Присяжного О.І.,

за участі секретаря судового засідання Мельник В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

02.08.2024 до Липовецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) із позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.08.2022 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН23-01693. Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути до 21.03.2023 наданий йому кредит у розмірі 6 000,00 грн. та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 5,063% за кожні 7 днів.

ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» свої зобов`язання виконало та надало позичальнику кредитні кошти відповідно до видаткового касового ордеру від 30.08.2022. Проте, відповідач несвоєчасно та не в повній мірі сплачував проценти, а також не повернув кредитні кошти, внаслідок чого станом на 01.07.2024 утворилася заборгованість на загальну суму 34 188,14 грн., яка складається з 5 904,73 грн. боргу за тілом кредиту, та 28 283,41 грн. заборгованості по процентах.

05.09.2022 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ».

12.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» та ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 12122023 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ».

13.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 13122023 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором укладений із ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач на даний час є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за договором та всіх інших платежів по договору, а тому вважає себе належним позивачем у даній справі.

На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 на загальну суму 34 188,14 грн.

У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Судом 06.08.2024 постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із процесуальними документами, копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку та отримані відповідачем 29.08.2024 (відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 303) (а.с. 40).

Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

У строк, встановлений судом ухвалою від 06.08.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов.

02.09.2024 до Липовецького районного суду Вінницької області надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Сауляка Є.В., у якій він просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022, який укладений в письмовій формі між кредитодавцем ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та позичальником - відповідачем ОСОБА_2 за її заявою (а.с. 7), остання отримала кредит в сумі 6 000 грн. (а.с. 3, 8-9) строком до 21.03.2023, зі сплатою 5,063% за кожні 7 днів користування кредитними коштами (а.с. 3-4, 8).

Додатком до Договору про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 є графік розрахунків (а.с. 5).

05.09.2022 між ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ» та ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 1-09Ф, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору, своє право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 укладеним із ОСОБА_2 (а.с. 13-19).

12.12.2023 між ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» укладено договір відступлення права вимоги № 12122023 цедент відступив цесіонеру своє право вимоги за кредитними договорами в тому числі і за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 укладеним із ОСОБА_2 (а.с. 20-23).

13.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги №13122023/1 відповідно до якого цедент відступив цесіонеру своє право вимоги за кредитними договорами в тому числі і за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 укладеним із ОСОБА_2 (а.с. 24-27).

Відповідно до розрахунку заборгованості на 01.07.2024 по клієнту ОСОБА_2 за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022, загальний розмір заборгованості становить 34 188, 14 грн., з яких 5 904,73 грн заборгованість по тілу кредиту, 28 663,89 грн заборгованість по процентах (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала і в постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що: «відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».

Отже якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Як вбачається з встановлених судом обставин, 13.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 13122023/1 відповідно до якого цедент відступив цесіонеру своє право вимоги за кредитними договорами в тому числі і за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022 укладеним із ОСОБА_2 . Водночас, доказів того, що попередній кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації матеріали справи не містять та судом таких обставин не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що з укладенням цього договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 квітня 2022 року у справі № 214/932/16 (провадження № 61-10336св19) та від 03 травня 2022 року у справі № 213/1198/15-ц (провадження № 61-867св22).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір відступлення права вимоги від 13.12.2023, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» та позивачем - ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язанні щодо відповідача ОСОБА_3 за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01693 від 30.08.2022, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа, та враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві не наведено, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено, понесені позивачем витрати на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі статей 509, 510, 512, 526, 1054 ЦК України, статей 10, 13, 76-81, 141, 158, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Олексій ПРИСЯЖНИЙ