Справа № 760/1139/24
Провадження № 2-з/760/18/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Євремова Ж.А. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на частину квартири загальною площею 105,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову зазначає, що 02 червня 2020 року між заявником та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого заявник останньому дав в позику грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 40000 дол США, які зобов`язався повернути у строк до 01 січня 2024 року. Однак, станом на дату подання цієї заяви до суду боржник суму позики так і не повернув. Заявник планує звернутись до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_2 . На праві власності ОСОБА_2 належить частина квартири загальною площею 105,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З інтернет ресурсу domik.ua заявнику стало відомо, що вказана квартира була виставлена на продаж. А тому, виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 майно, оскільки існує реальна загроза відчуження такого майна, що ускладнить ефективний захист порушених прав ОСОБА_1

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року заяву розподілено судді Аксьоновій Н.М.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02 червня 2020 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 40000 доларів США.

Позивач посилається на те, що грошові кошти не повернуто, він має намір звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361158942 від 08 січня 2024 року, квартира, за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності власності ОСОБА_4 (розмір частки ) та ОСОБА_2 (розмір частки ).

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, пересвідчившись у тому, що між сторонами дійсно виник спір про стягнення боргу за договором позики у сумі 40000 доларів США, з приводу якого заявник має намір звернутися до суду, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на частку квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , в межах позовних вимог, які складають 40000 доларів США.

Такий вид забезпечення позову на даний час буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

У разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом (п.1 ч.13 ст.158 ЦПК України).

Керуючись статтями 149, 151, 153, 293, 294 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на частку квартири АДРЕСА_2 , та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , в межах позовних вимог, тобто у сумі 40000 (сорок тисяч) доларів США.

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовити.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Стягувач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова