Справа № 214/4466/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

17 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/4466/24 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Перепелиці Ліани Леонідівни, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Перепелиця Л.Л., діючи в інтересах ОСОБА_1 15.05.2024 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 (далі позивач) є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування та свідоцтва про право власності. В квартирі зареєстрований її син, відповідач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з жовтня 2009 року в квартирі не проживає, особисті речі його відсутні. В 2009 році відповідач емігрував на роботу до Південно-Африканської Республіки. З 2017 року переїхав на постійне місце проживання до Франції. Тобто відповідач більше трьох років не проживає в квартирі з власної волі, перешкод у користуванні жилим приміщенням ніхто йому не створював. Позивач самостійно оплачує житлово-комунальні послуги, відповідач жодним чином не приймає участі в цьому. Факт реєстрації відповідача в належному позивачу приміщенні порушує її право на володіння, розпорядження і користування майном, адже вона змушена сплачувати за відповідача комунальні послуги, утримувати квартиру за власний рахунок. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.44-45).

Позивач та її представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від останньої надійшла до суду заява, в якій просить справу розглянути за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування 1/2 частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 10.05.2024 року, зареєстровано в реєстрі копією за №949 та копією договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. 10.05.2024 року, зареєстровано в реєстрі за №948 (а.с. 19-21, 47-48).

Право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.05.2024 року (а.с. 18, 49).

Відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.01.1986 року (а.с 9).

Згідно довідки № 3686 від 22.05.2024 року, виданої Центром адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.02.2002 року по теперішній час (а.с. 43).

Актом з місця проживання, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_2 , підписи яких засвідчено майстром ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» ОСОБА_4 , підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_3 понад 14 років, а саме з жовтня 2009 року по теперішній час (а.с.22).

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 в належній позивачу квартирі не проживає з 2009 року без поважних причин, не користуються житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , власних речей там не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснює, дійшов до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.16, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Перепелиці Ліани Леонідівни, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку місця проживання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Відомості про сторін:

позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду складено та підписано 17 липня 2024 року.

Суддя Н.В. Чернова