ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м.Черкаси

Справа № 703/3338/23
Провадження № 22-ц/821/539/24
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.,

секретаря Мунтян К.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка Володимира Миколайовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за минулий період, у складі головуючого судді Прилуцького В.О.,-

в с т а н о в и в :

08 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий період.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у неї та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , батьком якого вказано ОСОБА_4 .

Вказує, що вона з відповідачем, який є батьком дитини, не перебували в зареєстрованому шлюбі тому батько був записаний з її слів.

Відповідач знаючи, що це його син, відмовився подавати до органу РАЦС заяву про визнання батьківства.

Вказує на те, що жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу вона не чинила, інколи такі зустрічі відбувались та батьки відповідача фінансово допомагали їй в утриманні дитини.

Рішенням суду від 22 березня 2023 року відповідача визнано батьком ОСОБА_5 , однак з червня 2022 року відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Вказує, що звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини.

15 червня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2023 року і до досягнення сином повноліття.

Посилаючись на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17, згідно якої ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, вказує, що починаючи з 15 червня 2022 року відповідач не сплачував аліменти на її вимоги про сплату аліментів на утримання дитини.

На підставі наведеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період на утримання сина з 15 червня 2022 року по 13 червня 2023 року в сумі 13 370, 77 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за минулий період задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий період з 22 квітня 2023 року по 13 червня 2023 року включно в сумі 1 969 грн 07 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1 073 грн 60 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи, що вимогу про сплату аліментів відповідач отримав 22 квітня 2023 року, яка була датована 01 березня 2023 року та її вимоги не виконав, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий період на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1 969,07 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за попередній період з 15 червня 2022 по 22 квітня 2023 року, суд виходив із того, що позивачем не підтверджено належними доказами отримання відповідачем вимоги про сплату аліментів у зазначений позивачем період, тому відмовив за недоведеністю.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів понесених витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко В.М., посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини, за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року у сумі 11 401,70 грн, прийняте з порушенням норм матеріального та без дотримання норм процесуального права, просив у оскаржуваній частині рішення суду Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року в сумі 11 401,70 грн, у решті рішення суду залишити без змін.

Обгрунтування апеляційної скарги аналогічні позовним вимогам.

Крім того скаржником звернуто увагу колегії суддів, що рішення суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим, також судом не надано жодної оцінки поданим сторонами доказам, не наведено та не встановлено судом обставини.

Вказує, що посилання суду на ч. 2 та ч. 3 ст. 194 СК України є недоречним, оскільки даними положеннями врегульовано порядок стягнення аліментів за минулий час за виконавчим листом, натомість присудження аліментів за минулий час врегульовано положеннями ст. 191 СК України.

Крім того, на підтвердження факту направлення вимоги про сплату аліментів на утримання дитини відповідачу, позивач надала до суду копії вимог про сплату аліментів на дитину від 15.06.2022, від 15.07.2022, від 12.08.2022, від 16.09.2022, від 18.10.2022, від 11.11.2022, від 19.12.2022, від 09.01.2023, від 16.02.2023, від 01.03.2023, від 25.04.2023 та від 04.05.2023, надала копії чеків накладних та опису вкладення, проте судом не було досліджено отримання відповідачем даних вимог.

Скаржник стверджує, що вимоги про сплату аліментів на дитину, які були направлені на адресу відповідача, їй не повернулися, а відтак були вручені відповідачу.

Звертає увагу суду, що відповідач підтвердив отримання ним нібито одного з вищевказаних поштових відправлень.

Також відповідачем підтверджено отримання ним вимоги про сплату аліментів лише від 22 квітня 2023 року, оскільки такі твердження можливо перевірити, оскільки на час розгляду справи інформація з сайту Укрпошта про пересилку кореспонденції містила інформацію про отримання відповідачем поштової кореспонденції за 22 квітня 2024 року, а іншу інформацію про направлення поштової кореспонденції перевірити не можливо, оскільки інформація на сайті Укрпошта про пересилку поштової кореспонденції зберігається лише протягом 6 місяців.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

У відповідності до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 грудня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого записано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

З довідок виданих виконавчим комітетом Єрківської селищної ради від 18 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_5 .

Рішенням Катеринопольського районного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вказаного рішення суду було видано нове свідоцтво про народження дитини ОСОБА_5 де вказано батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 червня 2023 року.

ОСОБА_1 стверджує, що з червня 2022 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надавав, а тому вона вимушена звертатись до нього з листами про сплату аліментів на утримання сина. Однак відповідач всі направлені нею вимоги проігнорував та аліменти на утримання сина ОСОБА_6 не сплачував.

На підтвердження факту направлення вимоги про сплату аліментів на утримання дитини відповідачу, ОСОБА_1 надала суду копії вимог про сплату аліментів на дитину від: 15 червня 2022 року, 15 липня 2022 року, 12 серпня 2022 року, 16 вересня 2022 року, 18 жовтня 2022 року, 11 листопада 2022 року, 19 грудня 2022 року, 09 січня 2023 року, 16 лютого 2023 року, 01 березня 2023 року, 25 квітня 2023 року, 04 травня 2023 року. Окрім того до вказаних вимог ОСОБА_1 надала суду копії чеків накладних та опису вкладення.

З накладних Укрпошти вбачається, що ОСОБА_1 направляла вимоги про стягнення аліментів на дитину відповідачу ОСОБА_2 не за адресою його проживання (яка було їй достеменно відома), а до відділення з типом доставки Склад Склад.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Від скаржника, представника скаржника та відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Звертаючись із даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач не заперечував визнання факту батьківства відносно їхнього спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і вона вчиняла дії щодо стягнення з нього аліментів, шляхом направлення на його адресу вимоги про добровільну сплату аліментів на утримання сина в період з 15 червня 2022 року по 04 травня 2023 року, однак вказані вимоги були проігноровані та аліменти на утримання сина ОСОБА_5 не сплачувались.

На підтвердження вчинення позивачем дій щодо одержання з відповідача аліментів на утримання дитини, позивачем долучено до позовної заяви копії вимоги про сплату аліментів на дитину, реквізити рахунку позивача для перерахування аліментів, описи вкладень, фіскальні чеки за: 15.06.2022, 15.07.2022, 12.08.2022, 16.09.2022, 18.10.2022, 11.11.2022, 19.12.2022, 09.01.2023, 16.02.2023, 01.03.2023, 25.04.2023, 04.05.2023.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем визнавалось, що вимогу про сплату аліментів на утримання дитини, ним було отримано лише 22 квітня 2023 року датовану 01 березня 2023 року, та дійшов висновку про стягнення аліментів за минулий період на утримання сина з дня отримання відповідачем вимоги про необхідність сплати аліментів - 22 квітня 2023 року та до моменту стягнення аліментів за судовим наказом від 15 червня 2023 року.

Проте такі висновки суду є помилковими.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідач є батьком дитини з народження, оскільки відповідач звернувся до суду із позовом про встановлення батьківства. В даному позові, зокрема посилався на результати аналізу ДНК номер 34664 від 17.02.2022.

Даний факт не підлягає доведенню.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідач не утримував дитину з моменту її народження, протилежне судом не встановлено.

Проте встановлено, що позивач вимушена була звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу, а в подальшому із позовом про стягнення аліментів за минулий час на утримання дитини.

Позивач вважає, що сума яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді аліментів за минулий час становить за період стягнення з 15 червня 2022 року по 13 червня 2023 року, що становить 13 370,77 грн.

З метою отримання від відповідача матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на адресу відповідача у період з 15 червня 2022 року по 13 червня 2023 року надсилала листи з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини. Також надала копії чеків накладних та опису вкладення.

Відповідач у судовому засіданні не підтвердив факт надання матеріальної допомоги на утримання дитини, як і не спростував факт не отримання ним вимог про сплату аліментів на утримання дитини, направлених позивачем у період з 15 червня 2022 по 13 червня 2023 року.

При цьому визнав, що отримав вимогу про сплату аліментів на утримання дитини лише 22 квітня 2023 року, датовану 01 березня 2023 року, яка була направлена таким самим способом як і інші вимоги про сплату аліментів.

Крім того, номер телефону, який зазначений у вимогах про сплату аліментів та на накладній Укрпошта, належить відповідачу та вказаний ним у відзиві на апеляційну скаргу, що свідчить про те, що йому відомо про направлення листа-вимоги на його ім`я.

Отже із наведеного слідує, що відповідач не надав матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку, а також не виконував вимоги позивача про сплату аліментів на утримання сина.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на вищевикладене не звернув уваги і дійшов помилково висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий період, саме з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року.

Також суд першої інстанції не врахував, що обов`язок утримання дитини є рівною мірою обов`язком обох батьків і цей обов`язок є особистим, індивідуальним.

Здійснюючи розрахунок аліментів за минулий період позивач виходив із Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» .

Відповідачем визначений позивачем розмір не оспорювався.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому судова колегія вважає необхідним задовольнити вимоги у оскаржуваній частині.

Оскільки скаржником рішення суду в іншій частині не оскаржувалося, тому в цій частині рішення судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України та ухваленню в цій частині нового рішення про задоволення вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року у розмірі 11 401,70 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка Володимира Миколайовича задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2024 року в частині відмови у стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за минулий період з 15 червня 2022 року по 22 квітня 2023 року у розмірі 11 401,70 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко