УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 2523/2692/2012

провадження № 61-11592ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - прокурор Чернігівського району,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міжрайонна державна фінансова інспекція Чернігівської області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Наталія Вікторівна,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє адвокат Піхотенко Анна Сергіївна, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом прокурора Чернігівського району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міжрайонна державна фінансова інспекція Чернігівської області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Наталія Вікторівна, про визнання недійсним договору міни та визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року прокурор Чернігівського району звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міжрайонна державна фінансова інспекція Чернігівської області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Н. В., в якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір міни земельних ділянок, укладений ОСОБА_2 , від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 29 грудня 2007 року № 5507, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н. В.; визнати незаконними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 1,9024 га серії ЯЛ № 790458 та площею 1,1775 га серії ЯЛ № 790460, видані ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір міни земельних ділянок від 29 грудня 2007 року, укладений ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою 2 листопада 2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовським М. С., зареєстрованою в реєстрі за № 5620, та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н. В., реєстровий № 5507.

Визнано незаконним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,9024 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, серії ЯЛ № 790458, виданий ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,1775 га серії ЯЛ № 790460, виданий ОСОБА_1 , відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 8 травня 2013 року визнано недійсним договір міни земельних ділянок від 29 грудня 2007 року, укладений ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою 2 листопада 2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Слєдовським М. С., зареєстрованою в реєстрі за № 5620, та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н. В., реєстровий № 5507, з моменту його укладення.

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, 11 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») як особа, яка не брала участі у справі, звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2013 року та додаткове рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2013 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» задоволено. Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 8 травня 2013 року.

Не погоджуючись з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє адвокат Піхотенко А. С., 14 серпня 2024 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі вказується обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року заявник визначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2024 року у справі № 4/662, від 4 жовтня 2022 року у справі № 909/548/16, від 10 серпня 2020 року у справі № 917/1339/16, від 13 березня 2019 року у справі № 2/1519/7071/11.

Також зазначає, що 31 серпня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» уклали договір відступлення прав вимоги № 2302/К/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором кредитної лінії від 12 липня 2011 року № НКЛ-2001923/1, який уклали ПАТ «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Преміум Ресурс», та іпотечним договором від 6 серпня 2012 року, який уклали ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Проте судом апеляційної інстанції не досліджувалось питання, чи були порушені права первісного кредитора - ПАТ «Дельта Банк», правонаступник якого звернувся до суду за захистом його прав. На момент ухвалення судового рішення (22 квітня 2013 року), майно ОСОБА_1 , яке було предметом розгляду цієї справи, з 6 серпня 2012 року вже перебувало в іпотеці ПАТ «Дельта Банк», тобто ОСОБА_1 було достеменно відомо про те, що її майно передане в іпотеку, оскільки остання була стороною іпотечного договору і ймовірне негативне рішення суду однозначно вплине на права ПАТ «Дельта Банк», однак банк не залучено до участі у справі.

Таким чином, ні первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк», ні теперішній ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не були учасниками справи, а на даний час ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк», тому порушені саме права ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до участі у справі залучено не було, оскільки на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не було учасником кредитних правовідносин між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , та не мало до останньої права грошової вимоги, а тому оскаржувані судові рішення на час їх ухвалення не вирішували питання про права та інтереси ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже наведені норми визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі в справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі в справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц, від 28 жовтня 2021 року у справі № 529/690/18 та від 2 листопада 2021 року у справі № 314/5611/19.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» зазначило, що 31 серпня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» уклали договір відступлення прав вимоги № 2302/К/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором кредитної лінії від 12 липня 2011 року № НКЛ-2001923/1, який уклали ПАТ «Дельта Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Преміум Ресурс», і іпотечним договором від 6 серпня 2012 року, який уклали ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Отже на момент ухвалення оскаржуваних рішень суду першої інстанції ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не було учасником кредитних правовідносин між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , а тому не мало до останньої права грошової вимоги.

Будь-яких питань про права, свободи та інтереси ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» вказані рішення не вирішували. Та обставина, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», не свідчить про те, що рішеннями суду від 22 квітня 2013 року та 8 травня 2013 року вирішені права чи обов`язки ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», враховуючи, що право вимоги за вказаними договорами ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло 31 серпня 2020 року відповідно до договору відступлення прав вимоги № 2302/К/1.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши, що рішеннями суду першої інстанції не вирішувалось питання про права, свободи та інтереси ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2024 року у справі № 4/662, від 4 жовтня 2022 року у справі № 909/548/16, від 10 серпня 2020 року у справі № 917/1339/16, від 13 березня 2019 року у справі № 2/1519/7071/11, відхиляються касаційним судом, оскільки предмет і підстави позову, встановлені обставини у зазначених справах та у справі № 2523/2692/2012 є різними.

Так, у справі № 4/662 заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, заміну боржника і заміну порядку та способу виконання рішення.

У справі № 909/548/16 суди вирішували питання про заміну позивача правонаступником.

У справі № 917/1339/16 суди розглядали питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні.

Верховний Суд у справі № 2/1519/7071/11 зазначив, що апеляційний суд не врахував, що на орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме - за його місцезнаходженням, покладено обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою за відсутності спадкоємців. Апеляційним судом не надано належної оцінки усім доводам апеляційної скарги, а також обставинам, встановленим вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2018 року у справі № 521/11212/18 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, копію якого подано Одеською міською радою 3 жовтня 2018 року до апеляційного суду.

Однак у справі № 2523/2692/2012 судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент ухвалення оскаржуваних рішень суду першої інстанції ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не було учасником кредитних правовідносин між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . При цьому, предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору міни земельних ділянок, укладеного ОСОБА_2 , від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 від 29 грудня 2007 року № 5507, та визнання незаконними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки площею 1,9024 га серії ЯЛ № 790458 та площею 1,1775 га серії ЯЛ № 790460, видані ОСОБА_1 .

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року

у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Конкретизація правового висновку полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у

державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє адвокат Піхотенко А. С., на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції)

від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального права й підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє адвокат Піхотенко А. С., на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє адвокат Піхотенко Анна Сергіївна, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом прокурора Чернігівського району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міжрайонна державна фінансова інспекція Чернігівської області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Докійчук Наталія Вікторівна, про визнання недійсним договору міни та визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська