Номер провадження: 22-ц/813/2415/24
Справа № 1519/2-1958/11
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвоката Приходька Вячеслава Миколайовича на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з заявою представниця ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи - Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України».

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року позовні вимоги Першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 146 069,70 грн та судові витрати 1580,70 грн. 05 квітня 2013 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси за поданням Першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Виконавчий лист наразі перебуває на виконанні у Київському ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 09 вересня 2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , справа №916/2411/21, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Данілова А.І. У зв`язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність виконавче провадження НОМЕР_1 зупинено. Представник заявника вказала, що ОСОБА_1 обмежена у праві виїзду за кордон вже понад 10 років, у зв`язку з тим, відсутні підстави вважати, що встановлені обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 призвели до позитивного результату та є необхідними.

22 серпня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву задоволено та скасовано тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-1958/2011 від 05 квітня 2013 року за позовом першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

12 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвокат Приходько Вячеслав Миколайович направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року. Представник апелянта не погоджується із оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, виклавши обставини справи, представник апелянта наголошує на тому, що на даний час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року не виконано, виконавчі листи знаходяться на примусовому виконанні. Крім того, представник апелянта звертає увагу на те, що Господарським судом Одеської області під час провадження про відновлення платоспроможності боржника ОСОБА_1 вже було розглянуто заяву ОСОБА_1 про зняття обмеження у праві виїзду за кордон, за результатами розгляду якої боржнику було відмовлено у задоволенні заяви. Тому, представник апелянта вважає, що повторне звернення представника боржника із аналогічною заявою, проте вже до іншого суду не в рамках справи про відновлення платоспроможності боржника, є порушенням вказаної процедури, фактично є зловживанням заявником своїми процесуальними правами та намагання боржника змінити суть раніше прийнятого рішення. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, представник апелянта просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову якою у задоволенні заяви відмовити, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2023 року було відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 94-96) та ухвалою від 26.01.2024 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 112).

12.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Хомко Світлани Василівни в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає щодо помилково твердження апелянта в частині порушення процедури звернення із заявою про зняття обмеження у праві виїзду за кордон, адже порушення провадження у справі про неплатоспроможність має наслідком концентрацію розгляду господарським судом у межах справи про банкрутство всіх майнових спорів за участю боржника, що випливає із положень ст. 7 Кодексом України з процедури банкрутства тобто апелянтом помилково ототожнюється обмеження у праві виїзду за кордон і обмеження щодо розпорядження майном. Разом з тим, повідомляє, що судом в свою чергу встановлено факт неможливості ОСОБА_1 виконати грошове зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» інакше, ніж через застосування процедур, передбачених КУзПБ, відповідно вказане спростовує факт уникнення боржника від виконання зобов`язання. Натомість, апелянтом не спростовано правомірність висновку суду першої інстанції про те, що діюче обмеження за 10 років не призвело до позитивного результату, а саме повернення боргу (т. 2, а.с. 104-110).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання з`явився представник апелянта - Приходько Вячеслав Миколайовича , апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції просив скасувати та постановити нову, про відмову в задоволенні заяви. Представник боржника - Хомко Світлана Василівна заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 01.02.2011 року були задоволенні позовні вимоги першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» про стягнення кредитної заборгованості. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії -Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 483 від 30.10.2006 року в розмірі 146069 (сто сорок шість тисяч шістдесят дев`ять) гривень 70 копійок та вартість сплаченого судового збору у розмірі 120 (сто двадцять) гривень (т. 1, а.с. 162-163). 28.07.2011 року Малиновським районним судом м. Одеса було видано виконавчий лист № 2-1958/11.

05.04.2013 року Малиновським районним судом м. Одеса постановлено ухвалу про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1958/11, виданим 28.07.2011 року Малиновським районним судом м. Одеса (т. 1, а.с. 248).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що тривале обмеження боржника в праві виїзду за кордон з 2013 року не призвело до фактичного виконання судового рішення.Також з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.09.2021 року зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2011 року. За таких обставин, суд вважає збереження встановленого ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-1958/2011 від 05 квітня 2013 року тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, недоцільним, оскільки відпала необхідність в застосуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення, що не позбавляє АТ «Державний ощадний банк України» ініціювати вжиття заходів забезпечення своїх вимог як кредитора в справі про банкрутство в порядку ст. 118 КУзПБ.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 28.07.2011 року на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 01.02.2011 року, було видано виконавчий лист № 2-1958/11. 26.02.2013 року відкрито виконавче провадження (т. 1, а.с. 246). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 05.04.2013 року за поданням державного виконавця - Зозулянського І.В. було накладено на ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1958/11 (т. 2, а.с. 248).

Разом з тим, в подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2013 року постановою державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавчий лист № 2-1985/11 було повернено стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке в свою чергу можливо звернути стягнення, що підтверджується відповідними довідками ДПІ у Малиновському районі м. Одеса, КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеса, АДБУМВС України в Одеській області, УПФ України в Малиновському районі м. Одеса, ДП «Центр ДЗК» (т. 2, а.с. 53).

30.12.2015 року державним виконавцем було повторно повернено виконавчий лист № 2-1958/11. Зі змісту даної постанови вбачається, що будь-якого нерухомого майна за боржником не зареєстровано, що підтверджується відповідними довідками з реєстрів, в тому числі відсутні будь-які відкриті рахунки в банках та/або фінансових установах, згідно довідки ПФУ боржник на обліку не перебуває, не працевлаштований, згідно довідки ДАІ за боржником зареєстровані транспортні засоби, які державним виконавцем було оголошено у розшук, протягом року даний розшук не здійснено (т. 2, а.с. 56). Також в матеріалах справи наявна копія постанови державного виконавця від 13.09.2021 року про зупинення вчинення виконавчих дій з-причин відкриття провадження у справі № 916/2411/21 про неплатоспроможність (т. 2, а.с. 57).

Разом з тим, згідно змісту ухвали Малиновського районного суду м. Одеса від 05.04.2013 року підставами та метою для застосування до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду було саме не вчинення останньою відповідного погашення наявної заборгованості та виконання виконавчого листа в добровільному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»).

Разом з тим, з вищенаведених встановлених обставин справи вбачається, що рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 01.02.2011 року, у зв`язку із ухваленням якого 28.07.2011 року було видано виконавчий лист № 2-1958/11, не було виконано боржником саме з-причин відсутності у боржника - ОСОБА_1 будь-якого нерухомого майна, в тому числі відкритих рахунків тощо, на які державним виконавцем можливо було б звернути стягнення. При цьому, будь-яких відомостей в свою чергу щодо здійснення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання вказаного рішення суду, що в розумінні відповідних положень ст. 441 ЦПК України є підставою для застосування обмежень у праві виїзду, апеляційним судом в свою чергу за наявних матеріалів справи не встановлено, відповідачем на підтвердження існування таких на адресу суду доказів не надано. Також слід зазначити, що відсутність відповідного факту ухилення від виконання рішення суду першої інстанції, окрім наведеного, свідчить в тому числі й звернення боржника до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

Статтею 33 Конституції України передбачено та закріплено кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень ст. 2 протоколу 4 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну (ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в України громадян України»). Ч. 5 ст. 6 даного Закону передбачено можливість обмеження у праві на виїзд громадян в тому числі у випадку наявності факту ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Разом з тим, матеріалами справи в свою чергу встановлено, що виконавчий лист неодноразово повертався державним виконавцем саме з-причин відсутності майна та коштів за рахунок яких можливо здійснити відповідне стягнення, тобто наявності факту ухилення боржника від виконання даного зобов`язання не встановлено, в тому числі й не підтверджено відповідачем по справі. При цьому, як правильно було встановлено судом першої інстанції, тривале обмеження боржника в праві виїзду за кордон, яке в свою чергу триває з 2013 року, не призвело до фактичного виконання судового рішення, що також вбачається з матеріалів справи.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 (заява №34383/03) Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п. п. 78-82).

Натомість зазначене довготривале обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 05.04.2013 року, зважаючи на відсутність факту ухилення останньої від виконання вищезазначеного рішення суду, в свою чергу впливають на передбачене й закріплене в першу чергу положеннями Конституції України право свободи пересування, в тому числі й залишення території України, враховуючи при цьому в даному випадку наявність введеного згідно указу Президента України № 64/2022 воєнного стану на всій території України, що в свою чергу згідно тверджень заявника позбавляє її змоги вивезти своїх дітей за межі України з метою надання останнім безпеки. Тому, відповідно, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо наявності підстав в даному випадку для застосування положень ч. 5 ст. 441 ЦПК України та задоволення заяви ОСОБА_1 та скасування застосованого Малиновським районним судом м. Одеса тимчасового обмеження у праві виїзду.

Посилання апелянта на наявність відповідної ухвали Господарського суду Одеської області про відмову у скасування встановленого Малиновським районним судом м. Одеса тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ніяким чином не впливає на розгляд відповідної заяви ОСОБА_1 про скасування даного тимчасового обмеження, оскільки остання згідно положень ЦПК України не обмежена у праві звернення із відповідною заявою до суду, яким в свою чергу було встановлено дане тимчасове обмеження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст.375 ЦПК України залишає апеляцій скаргу без задоволення та оскаржувану ухвалу без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвоката Приходька Вячеслава Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 18 квітня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.