ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6144/24 Справа № 212/1757/23 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 212/1757/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок пожежі.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач є власницею жилого будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв. м.

В ніч з 01 на 02 жовтня 2022, в момент перебування у будинку відповідачів, яким вказане домоволодіння надавалось в оренду, відбулась пожежа. Відповідно до акту про пожежу від 02 жовтня 2022 року, складеного комісією у складі фахівців відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Криворізького району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, пожежа у зазначеному вище будинку виникла 01 жовтня 2022 року о 22 год. 21 хв., та о 00 год. 50 хв. 02 жовтня 2022 року пожежу ліквідовано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в момент виникнення пожежі втекли, рятувальників на місце пожежі було викликано сусідами, на момент гасіння пожежі відповідачів не було.

По факту пожежі був складений акт про пожежу від 02 жовтня 2022 року, в якому зазначено, що внаслідок пожежі було знищено будівля сауни (дах, стіни, вікна, двері, меблі та техніка), кондиціонер у житловому будинку, мийка з шафою. Також пошкоджень зазнали: дах житлового будинку, стіну другого поверху, вікна, труби, альтанка, дах літної кухні, дах сараю, покриття житлового будинку.

За фактом знищення належного позивачу майна та залишення місце злочину позивач зверталась до Відділення поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. В ході поліцейського розгляду матеріалу було встановлено, що гр. ОСОБА_2 в телефонній розмові з працівниками поліції підтвердив, що він дійсно 01 жовтня 2022 року перебував в м. Кривий Ріг, де орендував домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке належить позивачу, для спільного відпочинку зі своїми знайомими (анкетні данні та мобільні телефони яких ОСОБА_2 надати відмовився) та під час відпочинку, коли ОСОБА_2 розпалював дров`яну піч, через необережність, виникло загоряння яке перейшло в пожежу, в наслідок якої було знищено та пошкоджене майно позивача.

Згідно актів про пожежу та звітів про ймовірну причину виникнення пожежі, складених Державною пожежно-рятувальною частиною № 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області найбільш ймовірною причиною пожежі є «виникнення горіння внаслідок необережного поводження з вогнем».

Згідно висновку судового будівельно-технічного експертного дослідження від 28 листопада 2022 року № 56-22 вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої об`єктам дослідження внаслідок пожежі, а саме: житловому будинку, сауні, альтанці, навісу, гаражу, господарчій споруді, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 477 525 гривень, які позивач просила стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок пожежі, в розмірі 1 477 525 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів, в якості судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 20 000 грн та сплати судового збору в розмірі 13 420 грн, по 16710 гривень 00 копійок, з кожного.

Додатковим рішенням від 18 червня 2024 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 999 грн з кожного.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що факт перебування відповідачів 01 жовтня 2022 року на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не є в розумінні статті 811 Цивільного кодексу України, підтвердженням укладання між сторонами договору найму житла, то у відповідності до статті 323 Цивільного кодексу України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.

Апелянт зауважує на тому, що належних, допустимих, достовірних, переконливих, беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправну поведінку відповідачів, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вину у заподіянні шкоди, позивачем не надано.

За результатами перевірки інформації за фактом пожежі, проведених досліджень та з урахуванням обставин розвитку пожежі встановлено, що осередок пожежі встановлюється. Жодна з висунутих версій ні підтвердження, ні спростування не знайшли зв`язку з тим, що для встановлення об`єктивної ймовірної причини пожежі необхідно провести слідчі дії, що входять до компетенції представника ДСНС України, а встановити ймовірну причину виникнення пожежі неможливо. В даному випадку відсутній встановлений причинний зв`язок між пожежею та виною відповідачів, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів причетності відповідачів до виникнення пожежі

Також апелянт наполягає на тому, що між відповідачами та позивачем не існувало жодних договірних відносин з приводу оренди домоволодіння, що належить позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Ковальова О.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьяна М.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2021 року, на праві приватної власності, належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв. м, зареєстрованому 08 червня 2021 року на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, НРВ № 909020, НРВ №909021, 08 червня 2021 року, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І., зареєстрованому в реєстрі за № 2923.

Згідно акту про пожежу від 02 жовтня 2022 року, складеного комісією у складі фахівців відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Криворізького району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, пожежа у будинку за адресою: АДРЕСА_1 виникла 01 жовтня 2022 року о 22 год. 21 хв., та о 00 год. 50 хв. 02 жовтня 2022 року пожежу ліквідовано.

Судом встановлено, що у вказаний час у домоволодінні перебували відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом із друзями, які взяли дане домоволодіння у користування у позивача ОСОБА_1 .

Згідно складеного 28 листопада 2022 року висновку експерта № 56-22 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по заяві ОСОБА_6 від 06 жовтня 2022 року вартість завданої матеріальної шкоди житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням ПДВ складає 1 477 525 грн. З даного висновку вбачається, що пожежею збитки спричинені житловому будинку, сауні, альтанці, навісу, гаражу господарчої споруд.

Актом про пожежу від 02 жовтня 2022 року встановлено, що внаслідок пожежі було знищено будівля сауни (дах, стіни, вікна, двері, меблі та техніка), кондиціонер у житловому будинку, мийка з шафою. Також пошкоджень зазнали: дах житлового будинку, стіну другого поверху, вікна, труби, альтанка, дах літної кухні, дах сараю, покриття житлового будинку. Згідно актів про пожежу та звітів про ймовірну причину виникнення пожежі, складених Державною пожежно-рятувальною частиною №3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області найбільш ймовірною причиною пожежі є «виникнення горіння внаслідок необережного поводження з вогнем».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову позивача з урахуванням того, що пожежа виникла на території домоволодіння позивача під час перебування там відповідачів як користувачів домоволодіння, найймовірніше в результаті неправильного поводження з вогнем. Відповідачі, як користувачі домоволодіння, зобов`язані були вживати всіх необхідних та обачливих заходів, щоб не створити ризик пошкодження майна позивача та не допустити можливості настання негативних наслідків для оточуючих від користування ними орендованою власністю.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

За положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.ст. 151, 156, 177 ЖК України громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, для відшкодування шкоди обов`язковою є наявність цієї шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність його вини, а також причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача.

У статті 2 Кодексу цивільного захисту України визначено низку термінів.

Пожежа неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище.

Пожежна безпека стан захищеності життя та здоров`я людини, майна, навколишнього природного середовища від пожеж, що характеризується досягненням прийнятного рівня ризику виникнення пожежі.

Відповідно до частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.

Відповідно до пункту 12.2 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, у лазні сухого жару (сауни) необхідно утримувати у справному стані перфоровані сухотруби, підключені до внутрішнього водопроводу, ручний пуск яких можна здійснювати від пристроїв, встановлених за межами парильного відділення.

Згідно із пунктом 12.7 вказаних Правил у приміщеннях саун забороняється: експлуатувати піч з відключеним або несправним терморегулятором; користуватися електронагрівальними побутовими приладами поза спеціально обладнаними місцями; залишати без нагляду включені в електромережу електронагрівники, печі.

За обставинами даної справи в домоволодінні, яке на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , сталася пожежа, яка, відповідно актів про пожежу та звітів про ймовірну причину виникнення пожежі, складених Державною пожежно-рятувальною частиною № 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області найбільш ймовірно сталась через «виникнення горіння внаслідок необережного поводження з вогнем».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок, який би визначав точну причину пожежі.

Тобто, в процесі розгляду справи позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

В процесі розгляду справи ані позивач, ані його представник з клопотаннями про витребування необхідних доказів, проведення експертизи до суду не зверталися.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не було надано доказів причинного зв`язку між діями відповідачів, пожежею та заподіяною пожежею шкодою.

При цьому наявних в матеріалах справи актів про пожежу та звітів про ймовірну причину виникнення пожежі, складених Державною пожежно-рятувальною частиною №3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області найбільш ймовірною причиною пожежі є «виникнення горіння внаслідок необережного поводження з вогнем», при цьому причинного зв`язку між діями відповідачів, пожежею та заподіяною пожежею шкодою, вказаними актами та звітами не встановлено, відповідної експретизи для можливості встановлення дійсної причини пожежі, у справі проведено не було.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанцій не відповідає вимогам закону та суперечать обставинам, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Оскільки, колегією суддів скасовується рішення суду першої інстанції та ухвалюється нове судове рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок пожежі залишаються без задоволення, додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року втрачає силу, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , останнім має бути відшкодовано за рахунок позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 065 грн кожному.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , співвідповідач ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок пожежі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 065 (десять тисяч шістдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 10 065 (десять тисяч шістдесят п`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: