ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/439/24

Головуючий у першій інстанції - Роздайбіда О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1083/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Піцан В.М.,

учасники справи: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ,

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бахмацький відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року (місце ухвалення - м. Бахмач, дата складення повного тексту судового рішення - 30.05.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту зі спадкового майна,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту зі спадкового майна. В обґрунтування позову посилались на те, що вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказують, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на майно, яке складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 2 га з кадастровим номером :17:000:0461 і єдиними спадкоємцями першої черги по закону є його син ОСОБА_1 та неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє її мати - ОСОБА_2 .

Як зазначають позивачі, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їм стало відомо про те, що у межах виконавчих проваджень постановою від 07.09.2018 накладено арешт на все майно ОСОБА_6 , тому у зв`язку з наявністю зазначеного обтяження не можуть оформити свої спадкові права.

У позові, посилаючись на положення ст. 317, 1216, 1218, 1230 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , просять зняти арешт з усього спадкового майна, що належало боржнику ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено 07.09.2018 Бахмацьким районним відділом державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 40196268.

Рішенням Бахмацького районного суду від 20.05.2024 в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту зі спадкового майна відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що з урахуванням положень ст. 194 СК України, ст. 1218, 1231, 1282 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась непогашеною та має увійти до складу спадщини, а в даному випадку має місце накладення арешту на нерухоме майно боржника у зв`язку із наявною у останнього заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини.

Також за висновком суду, скасування арешту на майно може призвести до неможливості подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів, утвореної за життя ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 за рахунок наявних активів спадкової маси.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Бахмацького районного суду від 20.05.2024 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги, рішенням судом ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що відповідачка дізналась про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і як кредитор не пред`являла вимог щодо стягнення боргу як безпосереднього звернення до спадкоємців, так і через нотаріуса.

В обґрунтування доводів скарги, заявники посилаються на положення ст. 1281, 1282 ЦК України, ст. 194 СК України та правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.03.2018 у справі № 161/11682/15-ц, від 17.04.2018 у справі № 14-53цс18.

Вважають, що кредитор взагалі не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, чим порушив порядок, встановлений ст. 1281 ЦК України, що позбавляє його права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст. 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , Бахмацький відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документу та довідками про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 115, 116, 117) та зворотнім повідомленням (а.с. 149), про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Поштова кореспонденція (судові повісткі), направлені на адресу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повернулась до апеляційного суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 147, 148), що згідно положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом по справі встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Згідно листа Бахмацької нотаріальної контори від 02.03.2024 після смерті ОСОБА_6 нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу 03.08.2022 за №269/2022 за заявами про прийняття спадщини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 та відмовою у її прийнятті ОСОБА_5 . У справі заповіту немає. Свідоцтво на право на спадщину не видавалися (а.с. 47).

Також листом від 17.01.2024 державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із наявністю арешту, накладеного на нерухоме майно від 07.09.2018, номер обтяження №27809973, винесений Бахмацьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області (а.с.32).

Також судом встановлено, що постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.03.2002 відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів по справі № 2-325/2002 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25.02.2002 і проводити до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою головного державного виконавця Кедою В.І. від 29.07.2021 повернуто виконавчий лист стягувачу.

За матеріалами справи, рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.05.2018 у справі 728/250/18 стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14.02.2018 і до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2021 (а.с. 27-30).

На виконання вказаного рішення, Бахмацьким районним судом 20.06.2018 видано виконавчий лист № 2/728/187/18, який відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2022 повернуто у зв`язку зі смертю боржника.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.07.2023 вбачається, що 07.09.2018 року Бахмацьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області накладений арешт на все нерухоме майно за суб`єктом ОСОБА_6 , запис про обтяження №27809973 (а.с. 24-26).

Судом першої інстанції були досліджені матеріали виконавчого провадження, згідно яких щодо ОСОБА_6 Бахмацьким районним відділом ДВС виконувалось виконавче провадження № 40196268 і за життя у нього утворилась значна заборгованість перед ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 за період з 04.06.2009 по 01.04.2018, яка складає 56417,79 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень ст. 194 СК України, ст. 1218, 1231, 1282 ЦК України,ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась непогашеною та має увійти до складу спадщини, а в даному випадку має місце накладення арешту на нерухоме майно боржника у зв`язку із наявною у останнього заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини.

Також за висновком суду, скасування арешту на майно може призвести до неможливості подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів, утвореної за життя ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 за рахунок наявних активів спадкової маси.

З висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог частково погоджується апеляційний суд, оскільки до суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів та з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

У справі, що переглядається, предметом спору є вимога про зняття арешту зі спадкового майна, на яке накладено арешт державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення аліментів з боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8 , яка досягла повноліття, при цьому позов пред`явлено лише до ОСОБА_4 .

Як було встановлено судом першої інстанції, виконавчий лист № 2/728/187/18, який відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2022 повернуто у зв`язку зі смертю боржника.

Проте, відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво можливе на будь-якій стадії процесу і в будь-якому виді провадження.

Завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження (стаття 1 Закону N 1404-VIII).

Виходячи зі змісту процесуального законодавства, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв`язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов`язків попередньої особи.

Таким чином, підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Отже, правовідносини у цій справі, за якими виданий виконавчий лист, допускають правонаступництво.

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі N 2-2697/11 (провадження N 61-28147сво18), Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі N 523/15975/18 (провадження N 61-16887св20).

Крім того, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Верховного Суду, викладений у постанові від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21).

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна, а в окремих випадках 0 особа, які передано майно, якщо воно було реалізоване (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, постанова Верховного Суду від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 зазначено, що: «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що предметом спору є вимога ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , про зняття арешту зі спадкового майна, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 і на яке було накладено арешт у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як було встановлено судом першої інстанції і не спростовано сторонами у справі, станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 сума заборгованості зі сплати аліментів складає 56417,79 грн.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

На запит апеляційного суду Бахмацькою державною нотаріальною конторою була надана копія спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , з якої убачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 як син померлого, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , як дочка померлого, а ОСОБА_5 як мати померлого, звернулась із заявою про відмову від спадщини (а.с. 125, 126, 127).

Також матеріали спадкової справи містять відповідь Бахмацької державної нотаріальної контори на усне звернення ОСОБА_8 про відмову в оформленні спадкових прав на нерухоме майно після смерті батька ОСОБА_6 , у зв`язку з пропуском строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 138).

Апеляційний суд враховує, що станом на день звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , з позовом про скасування арешту, ОСОБА_9 , 1999 р.н., на утримання якої з померлого ОСОБА_6 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 та наявна непогашена заборгованість на утримання дочки, яка досягла повноліття, отже може бути самостійним учасником справи.

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також було встановлено, що ОСОБА_9 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 на рівні з позивачами, матеріали справ не містять і учасниками справи не надано доказів того, коли саме ОСОБА_9 дізналась про відкриття спадщини.

Також апеляційний суд враховує, що обов`язок ОСОБА_6 зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо погашення заборгованості ОСОБА_6 за рішенням Бахмацького районного суду від 11.05.2018 у справі № 728/250/18, під час виконання якого державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Борг спадкодавця за аліментами стягується за рахунок активів спадкової маси і не є таким зобов`язанням, яке припиняється як нерозривно пов`язане із особою боржника (постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц).

Вбачається, що ОСОБА_9 усно зверталась до нотаріальної контори 19.04.2024, отже враховуючи положення ч. 3 ст. 1281 ЦК України має право пред`явити свої вимоги щодо наявної заборгованості зі сплати аліментів до спадкоємців померлого ОСОБА_6 протягом шести місяців з дня коли вона дізналась про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, у разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Установивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 пред`явили позов не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі ОСОБА_8 , яка є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_6 та є власником аліментів, виконання яких було забезпечено накладенням арешту на майно боржника, враховуючи, що на час розгляду справи досягла повноліття, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав не залучення належного співвідповідача.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотиви у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2024.

Головуючий Судді: