Справа № 203/4849/24
Провадження № 2/0203/1850/2024
УХВАЛА

25 вересня 2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Іваницька І.В.,

вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2024 року, цивільну справу №203/4849/24, провадження №2/0203/1850/2024, було розподілено головуючому сідді Іваницькій І.В., яка передана судді канцелярією суду 20.09.2024 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність передачі її за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

У позовній заяві позивач зазначає про реалізацію свого права, визначеного ч. 2 ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З аналізу 27, 28 ЦПК України слідує, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Суддею, відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, через підсистему «Електронний суд» 23.09.2024 зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації позивача ОСОБА_1 , за результатами якого отримано відповідь №801723 від 23.09.2024, де актуальний стан на фактичну дату та час оформлення запиту місцезнаходження позивача значиться адреса: АДРЕСА_1 , дата реєстрації з 17.07.2012, що відповідно до адміністративно-територіального поділу міста відноситься до Новокодацького району Дніпропетровської області, а отже й до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, як суду за місцем знаходження позивача.

Положеннями ч. ч. 8, 9 ст. 187 ЦПК України визначено, що за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю із вказаної підстави здійснюється на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закон України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що з огляду на те, що позивач скористався правом на звернення до суду за правилами альтернативної підсудності, а саме за місцем свого проживання, передбаченим ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позов не підсудний Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, оскільки зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача знаходиться в Новокодацькому районі м. Дніпра, що відноситься до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, суд приходить до висновку про необхідність направлення матеріалів даної позовної заяви до зазначеного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України для розгляду за підсудністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 26-32, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя І.В. Іваницька