Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1963/23 Головуючий у 1-й інст. Винар Л.В.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/1963/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зарицький Аркадій Іванович

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Винар Л.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року адвокат Зарицький А.І., який представляє інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 червня 2023 року Олевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Олевського районного суду від 03 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу про повернення позовної заяви із застосуванням надмірного формалізму. Вказує, що на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не піддав сумніву, що надана копія ордеру не підтверджує його повноважень як представника позивача. Більше того, протягом усього часу розгляду справи, суд визнавав його належним представником позивача, направляв на його адресу судові повістки, враховував його позицію при вирішенні процесуальних питань під час розгляду справи. Звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який є основним документом, за яким адвокат зобов`язується здійснити представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту, та на підставі якого видається ордер. У свою чергу, із ордеру, який поданий до суду на підтвердження його повноважень, видно, що він містить посилання на підставу його видачі - договір про надання правової допомоги №30 від 05 липня 2023 року. Дата видачі ордеру містить відомості про день та місяць його видачі - 05 липня, які є тотожними із днем і місяцем укладення договору про надання правової допомоги.

Вважає, що за сукупністю цих відомостей можна встановити час виникнення в нього повноважень на надання позивачу правничої допомоги. Відсутність у ордері року його видачі є опискою, яка не свідчить про відсутність у нього як адвоката повноважень на представлення інтересів позивача. Крім того, позивач не заперечував щодо подачі представником від його імені позовної заяви та здійсненням ним представництва його інтересів.

Зазначає, що з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, сприяючи йому у здійсненні ним своїх прав, та за наявності сумнівів у дійсності його повноважень, суд повинен був повідомити про виявлений ним недолік в оформленні ордеру, що не призвело б до порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки цей доказ не стосується безпосереднього предмету спору.

Зауважив, що Верховний Суд неодноразово вказував у своїх рішеннях, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №990/114/23, постанова Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц).

Вважає, що висновок суду про те, що позовну заяву від імені позивача подано особою, повноваження якої не підтверджено належним чином у відповідності до вимог законодавства, є проявом надмірного формалізму, оскільки суддя, встановивши, що після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 11 ст. 187 ЦПК України). Вважає, що суд зобов`язаний був залишити позовну заяву без руху і надати строк для усунення недоліків, а не одразу залишити позовну заяву без розгляду, що призвело до обмеження позивача у доступі до правосуддя, гарантованого національним та європейським законодавством.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивач та його представник надіслали на адресу апеляційного суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що адвокат Зарицький А.І. звернувся до Олевського районного суду Житомирської області із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.2-4).

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 14.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11.10.2023 року (а.с.19).

18 вересня 2023 року представник позивача адвокат Зарицький А.І. направив до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.23-25).

У зв`язку з неявкою 11.10.2023 року в судове засідання відповідача розгляд справи було відкладено на 03 листопада 2023 року (а.с.27, 31).

Постановляючи 03.11.2023 ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження повноважень представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Зарицьким А.І. до позовної заяви долучено копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги, виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 30 від 05.07.2023 року. При цьому у порушення вимог п. 12.9 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у ньому відсутня дата видачі ордера, а лише зазначено «05» липня 20__р.».

Враховуючи, що зазначена копія ордеру не підтверджує повноваження адвоката Зарицького А.І. як представника позивача Павловського В.В., а інші документи на підтвердження повноважень представника, які передбачені ч. 4 ст. 62 ЦПК України,в тому числі договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 30 від 05.07.2023 року, до позову не були додані, суд дійшов висновку про залишення позовної заява без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Колегія апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Частиною першою статті 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої - третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18).

Також Верховний Суду у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №367/1152/23 виснував, що відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо у суду виникли сумніви в тому, що документи на підтвердження повноважень представника є недостатніми, то суду слід було залишити заяву без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а не повертати її одразу заявнику.

При цьому у постанові від 04 серпня 2022 року у справі №640/12628/21 Верховний Суд також зауважував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №26/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що у випадку виникнення у суду першої інстанції сумнівів щодо наявності у адвоката Зарицького А.І. повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 та з метою усунення недоліків щодо типової форми ордеру, а також враховуючи, що провадження у справі вже було відкрито і з цих підстав позовна заява не залишалась без руху, суд повинен був запропонувати стороні позивача усунути вказаний недолік, а не залишати її без розгляду.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції непропорційними втручанням у захищене гарантіями ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. право на доступ до суду. У даному випадку суд не дотримався справедливого балансу публічних та приватних інтересів та з порушенням вимог ст. 2 ЦПК України щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ безпідставно залишив позов без розгляду.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зарицький Аркадій Іванович - задовольнити.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий Судді