Справа № 452/2094/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2024 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

при секретарі Кухар О.П.,

за участю: представника позивача адвоката Дашинича І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Самбір Львовської області помер його батько ОСОБА_3 . З 2 червня 1993 року до дня смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було набуто в спільну сумісну власність наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,0 кв. м, право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_2 , інвентаризаційна вартість якої становить 835631,00 грн.; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 41,8 кв. м, право власності на яку також зареєстровано на ОСОБА_2 , інвентаризаційна вартість якої становить 391574,00 грн. Нерухомим майном, яке було набуто за життя

ОСОБА_3 (було його особистою власністю та зареєстровано на нього) є квартира

АДРЕСА_3 , загальною площею 64,1 кв. м, інвентаризаційна вартість якої становить 170284,00 грн.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на:

-1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

-1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

-на квартиру АДРЕСА_3 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина

ОСОБА_2 та його сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

У встановлений законом строк ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Самбірської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини за законом, ОСОБА_4 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь брата

ОСОБА_1 .

Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в спадкову масу входить майно, що є спільною сумісною власністю, частки в якому не визначені, а також зв`язку з наявністю спору між спадкоємцями.

Позивач просить визнати за ним право власності на:

?1/3 частину житлового приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ;

?1/3 частину житлового приміщення - квартиру АДРЕСА_2 ;

?2/3 частини житлового приміщення - квартиру АДРЕСА_3 (том 1 а.с.1-2).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у згаданій справі призначений суддя Пташинський І.А. (том 1 а.с.19).

Ухвалою судді від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі; визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання, відповідачці запропоновано у встановлений судом строк (п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали) надіслати відзив (том 1 а.с.20).

Відповідачкою ОСОБА_2 10 грудня 2021 року до суду наданий відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строків на його надання. Позовні вимоги відповідачка не визнала, просила у позові відмовити. Посилалася на ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані за кошти, що належали ОСОБА_2 особисто хоча і під час перебування у шлюбі. А саме отримані нею від продажу квартири, набутою нею у попередньому шлюбі а також за надані їй у позику від сестри

ОСОБА_5 кошти у 2015 році в сумі 10000 доларів США. 18 листопада 2006 року вона з сином ОСОБА_6 продали квартиру, що знаходилась у АДРЕСА_4 на загальну суму 166650,00 грн.

3 грудня 2005 року ОСОБА_2 уклала з ФОП ОСОБА_7 договір будівництва житла, квартири АДРЕСА_2 та сплачувала відповідно до нього внески.

17 лютого 2005 року ОСОБА_2 уклала договір з ЖБК «Транспортник» про участь в будівництві житла, предметом якого була квартира квартиру АДРЕСА_1 та в платіжних дорученнях платником значиться вона.

20 жовтня 2011 року рішенням Самбірської міської ради Львівської області за № 524 оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

15 листопада 2011 року рішенням Самбірської міської ради Львівської області за

№ 720 оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже вказані квартири не є об`єктом сумісної власності подружжя, а тому не можуть входити до спадкової маси (том 1 а.с.224-226).

Також 10 грудня 2021 року до суду наданий зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення останнього від спадкування з клопотанням про поновлення строку на його подання. Зустрічний позов обґрунтований тими обставинами, що

ОСОБА_3 був особою з інвалідністю 1 групи, постійно хворів, вона його доглядала, останні десять місяців життя він не міг самостійно пересуватись через ампутацію ноги, пересувався на інвалідному візку, їй було важко, враховуючи її вік та стан здоров`я. Жоден з синів не навідувався до батька, не надавали йому допомоги, ні матеріальної, ні по догляду. Позивач за первісним позовом знав про безпорадний стан батька, але допомогу не надавав. Тому просила усунути ОСОБА_1 від спадкування на квартиру АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 158-163).

17 жовтня 2022 року представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокатом Дашиничем І.Б. наданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він позов не визнав, просив у задоволенні відмовити. Посилався на ті обставини, що ОСОБА_3 , будучи колишнім військовим, а відтак міцним та загартованим часом хворів, інколи перебував на лікуванні, однак ніколи не перебував у безпорадному стані. В 2019 році він перебував у Андрушівській міській лікарні Житомирської області, де його було прооперовано 13.11.2019 року ампутовано праву нижню кінцівку. Тобто, ОСОБА_3 був обмежений в пересуванні, що ще не свідчить про його безпорадний стан, як заявляє ОСОБА_2 . При цьому догляд за хворим батьком, окрім медперсоналу, в лікарні здійснював саме він, що підтверджується відповідною довідкою з лікарні. Також він закуповував медичні препарати та засоби. Також ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування з 31.12.2019 року по 11.01.2020 року та з 23.01.2020 року по 01.02.2020 року в Андрушівській міській лікарні Житомирської області, де знову ж таки догляд за батьком здійснював саме він. ОСОБА_1 є військовим з 1995 року по теперішній час, проходить службу далеко за межами м. Самбора, де проживав батько, а відтак, обмежений службовим становищем, проте при першій же можливості приїздив до батька, в тому числі у відпустки. А тому твердження ОСОБА_2 , що він ухилявся від надання допомоги батьку є безпідставними (том 2 а.с. 42-43).

Ухвалою суду від 17 червня 2022 року задоволена заява відповідачки про відвід головуючому судді Пташинському І.А. (том 1 а.с.133).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 червня 2022 року цивільну справу № 452/2094/21 за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на спадкове майно розподілено судді Бікезіній О.В.(том 1 а.с.135).

Ухвалою судді від 28 червня 2022 року справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання (том 1 а.с.136).

За результатами підготовчих засідань судом постановлялися такі ухвали:

?14 липня 2022 року провадження у справі зупинено за заявою позивача у зв`язку з перебуванням позивача та його представника адвоката Дашинича І.Б. у складі ЗСУ (том 1 а.с.151);

?26 вересня 2022 року поновлено провадження у справі за клопотанням позивача (том 1 а.с.156);

?17 жовтня 2022 року задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_2 про поновлення строку надання відзиву на позовну заяву та на подання зустрічного позову; зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування об`єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на спадкове майно (том 2 а.с. 40-41);

?1 листопада 2022 року за клопотанням представників сторін витребувані докази; задоволено клопотання представника відповідачки за первісним позовом адвоката Телішевсього І.Д. про виклик та допит в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (том 2 а.с.110-112);

?16 листопада 2022 року відмовлено в залученні до участі у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_8 (том 2 а.с.171-172);

?16 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_8 (а.с.175-176);

?01.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Телішевського І.Д. про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а також відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про зупинення провадження до перегляду ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року в порядку апеляційного провадження (том 2 а.с. 212-213).

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Самбірського міскрайонного суду від 16 листопада 2022 року без змін (том 1 - контрольний а.с. 77-82).

6 лютого 2023 року ОСОБА_2 надала суду клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тими обставинами, що її син ОСОБА_8 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 на фронті. Правонаступником його майна є його син ОСОБА_11 , 2020 року народження та вона його мати. Просила зупинити провадження у справі до прийняття спадщини спадкоємцями, оскільки спірні квартири по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_6 були придбані їхні спільні кошти її та сина ОСОБА_8 (том 2 а.с.235).

В підготовчі судові засідання, призначені на 21.02.2023, 10.03.2023, 26.04.2023 відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомляла.

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування; дану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті (том 3 а.с. 5-6).

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року взадоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування відмовлено (том 3, а.с.31).

В судові засідання, призначені на 15.05.2023 року, 07.06.2023 року, 28.06.2023 року, 17.08.2023 року, 19.09.2023 року, 11.10.2023 року, 07.11.2023 року, 07.12.2023 року, 23.01.2024 року, 01.03.2024 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 не з`являлася, про поважні причини неявки суд не повідомила. Судові повістки, скеровані на адресу ОСОБА_2 , яку вона самостійно зазначила в зустрічній позовній заяві ( АДРЕСА_5 ), та яка є адресою її офіційної реєстрації (том 3 а.с. 39), так і за адресою: АДРЕСА_7 , яку вона зазначала як адресу для кореспонденції (том.1 а.с.146) поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», або «за закінченням терміну зберігання».

14 березня 2024 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 надійшла заява про відвід судді у даній цивільній справі. Як зазначає ОСОБА_2 позивачем подано «брехливу позовну заяву», а суддя «не перевіривши фактичну наявність матеріалів призначає справу до розгляду», суддя «займається судовою тяганиною, маючи свій інтерес», «в судових розкладах постійно фігурує призвіще адвокатів ОСОБА_12 та Качор», хоча вони вже не є її «захисниками», суддею не винесено ухвалу з цього приводу. Отже враховуючи зазначені обставини відповідачка «не довіряє судді», «не відвідує судові засідання з січня 2023 року», на підставі п. 5 ст. 36 ЦПК України просить задовольнити відвід судді (том 3 а.с. 96-98).

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року у задоволенні заяви відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про відвід судді відмовлено (том 3 а.с.101-102).

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування залишено без розгляду, з огляду на те, що належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи ОСОБА_2 двічі поспіль не з`явилася в судові засідання, не повідомивши суд про причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за її відсутності (том 3 а.с.104-105).

Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення його в якості співвідповідача по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_13 про залучення ОСОБА_4 до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.

В судове засідання 11 квітня 2024 року, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом особистого отримання повістки (том 3 а.с. 115), відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про судове засідання, про причини неявки суд не повідомила, суд розглядає справу за її відсутності.

Представник позивача адвокат Дашинич І.Б. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навів доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Допитаний в якості свідка (за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 ) в судовому засіданні 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Суду показав, що його батько ОСОБА_3 був військовим, проходив службу в різних місцях. В 1990 році родині ОСОБА_3 була виділена квартира АДРЕСА_3 , яку в подальшому батько приватизував. Він був прописаний та проживав в даній квартирі, в 1995 році вступив до військового закладу. Після смерті матері, батько одружився вдруге. Після смерті батька він намагався домовитися з ОСОБА_2 щодо поділу спадкового майна, а саме щодо виділення йому вказаної квартири, навіть готовий був сплатити ОСОБА_2 5000 доларів США, потім вона забажала 10000 доларів США, а потім взагалі відмовилася. Відносини з батьком були добрими, він допомагав батькові як міг, враховуючи те, що перебуває на військовій службі в іншій місцевості, постійно телефонував. Також приїжджав у відпустку з онуками, відвідував батька при першій можливості. Батько, як військовий пенсіонер завжди отримував добру пенсію, тому квартири, хоча й були зареєстровані за ОСОБА_2 придбані на сумісні кошти подружжя. Його брат ОСОБА_4 проживає в росії, відмовився від отримання спадщини після смерті батька на його користь (том 3 а.с.47-51).

Викликана до суду (за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 ) свідок

ОСОБА_5 (рідна сестра ОСОБА_2 ) в судовому засіданні 07 грудня 2023 року відмовилася від надання свідчень на підставі ст. 63 Конституції України (том 3 а.с.71-76).

Вислухавши доводи учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Самбір Львівської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) 17 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 11).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2 червня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим відділом ЗАГС Самбірської райдержадміністрації Львівської області 02 червня 1993 року (том 1 а.с.3).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданим Раздольнинською посілковою радою Надеждинського району Приморського краю РСФСР 06.06.1978 року, батьком позивача є ОСОБА_3 (том 1 а.с.15).

ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с.143). Згідно послужного списку підполковника ОСОБА_1 був призваний на військову службу 01.08.1995 року (том 2 а.с.45).

Згідно з витягів з наказів військового комісара № НОМЕР_4 від 29.09.2016 року, № 139 від 26.06.2019 року, № 123 від 06.07.2020 року ОСОБА_1 вибував у м. Самбір у відпустку з 29.09.2016 року по 29.10.2016 року, з 05.07.2019 року по 07.08.2019 року, з 13.07.2020 року по 13.08.2020 року (том 2 а.с.47-48).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.04.2021 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій (том 2 а.с.50 зворот, 246-248).

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_8 (том 2 а.с.46).

Згідно довідки Андрушівської центральної міської лікарні від 14.02.2022 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділення лікарні з 06.11.2019 року по 28.11.2019 року; 13.11.2019 року йому було ампутовано праву н/кінцівку на рівні н/з стегна. За період перебування на лікуванні догляд за ОСОБА_3 здійснював його син ОСОБА_1 (том 2 а.с.49).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира

АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.10.2006 року, загальною площею 64,1 кв. м, на підставі розпорядження органу приватизації від 17.09.2006 року №82 (том 1 а.с.5-7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.03.2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68 кв. м, на підставі свідоцтва про право власності САЕ

№ 318796 від 17.01.2012 року та на квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 41,8 кв. м на підставі свідоцтва про право власності САЕ№ 318602 від 20.01.2012 року (том 1 а.с. 8, том 3 а.с.59).

Згідно довідок Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12 лютого 2021 року № № 97, 103, 102 інвентаризаційна вартість квартир складає:

?квартири АДРЕСА_3 -170284,00 грн.;

?квартири АДРЕСА_1 835631,00 грн.;

?квартири АДРЕСА_2 391574,00 грн. (том 1 а.с.9-10).

Згідно матеріалів спадкової справи № 126/2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2021 року звернулися до Самбірської державної нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 надав нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті батька ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1 .

Листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори, вих. № 879/02-14 від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину на квартиру

АДРЕСА_3 через не надання спадкоємцем оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно, а також наявності спору щодо даного майна й запропоновано звернутися до суду за визнанням права власності на вищевказане майно.

Листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори, вих. №878/02-14 від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкодавцем

ОСОБА_3 за життя не було отримано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 й запропоновано звернутися до суду за визнанням права власності на вищевказане майно (том 2 а.с. 147-157).

Згідно договору купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку від 11 вересня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Мариняк Н.М., ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_9 загальною площею 14,74 кв. м; продаж вчинено за 18577,00 грн. (том 1 а.с. 223).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 18 листопада 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Малою М.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_10 , продаж вчинено за 166650,00 грн.( том 1 а.с. 239-240).

17 лютого 2005 року ОСОБА_2 уклала договір з ЖБК «Транспортник» № 17 про участь в будівництві житла, предметом якого було будівництво квартири

АДРЕСА_1 загальною площею 70,7 кв. м., вартість квартири 1049919,00 грн. (том 1 а.с. 250). Умовами договору п. 4.1.2. передбачалася сплата 50% на протязі п`яти днів з моменту його підписання. ОСОБА_2 надані копії меморіальних ордерів та квитанцій щодо оплати за зазначеним договором на протязі 2005 2006 років, разом з тим вони не містять посилання на зазначений договір та найменування їх отримувача (том 2 а.с.3-20).

05 грудня 2005 року ОСОБА_2 уклала з ФОП ОСОБА_7 договір будівництва житла, предметом якого є будівництво квартири

АДРЕСА_2 загальною площею 41,8 кв. м, загальна вартість житла 110770, 00 грн. Умовами Додатку № 2 до договору було передбачено перший внесок до 01.02.2007 року, другий до 01.12.2007 року, третій до 01.08.2008 року (том 1 а.с.242-247). На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_2 частинами вносилися грошові кошти, що підтверджується наданими квитанціями (том 1 а.с.23-24).

20 жовтня 2011 року рішенням Самбірської міської ради Львівської області за №524 оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с.23)

15 листопада 2011 року рішенням Самбірської міської ради Львівської області за №720 оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (том 2 а.с.22).

Право власності на зазначені квартири зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності САЕ№ 318796 від 17.01.2012 року та на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 20.01.2012 року (том 1 а.с.241, том 2 а.с.21).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданою Самбірською міською радою, ОСОБА_8 з 28 травня 2019 року зареєстрований за адресою:квартира

АДРЕСА_1 (том 2 а.с.76). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені ОСОБА_6 30.10.2014 року змінив прізвище на « ОСОБА_15 » (том 2 а.с.101).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 17 серпня 2023 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:квартира

АДРЕСА_1 (том 3 а.с.39).

Згідно довідки КНП «Ценрт первинної медико-санітарної допомоги» від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_2 на протязі 10 років знаходилася на амбулаторному лікуванні з низкою хвороб (дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, тощо)

(том 2 а.с. 86).

ОСОБА_3 багато років страждав від ряду захворювань (ревматоїдний артрит, ішемічна хвороба серця, атеросклеротчий кардіосклероз, тощо), періодично перебував на лікуванні, в тому числі стаціонарному, що підтверджується копією документів мед експертної справи та медичною картою стаціонарного хворого (том 2 а.с. 121-144, 203-205).

Згідно довідки Самбірської міжрайонної МСЕК № 328324 від 12.03.2020 року ОСОБА_3 визнаний особою з інвалідністю І групи, який потребує постійного стороннього догляду (том 1 а.с.172).

Згідно довідки ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_2 на протязі 2004-2020 років отримувала пенсію, розмір якої, зокрема, в 2005 році складав 352,16 грн., в 2006 році - 386,16 грн., в 2007 році - 477,60 грн., в 2009 році 673,94 грн., в 2020 році 2259,97 грн. (том 2 а.с.57-75).

Згідно довідки ГУ ПФУ у Львівській області розмір пенсії ОСОБА_3 на протязі 2009-2020 років складав від 2077,74 грн. до 8820,50 грн. (том 2 а.с.196-198).

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (Постанова ВС від 14 липня 2021 року у справі

№ 200/7924/16-ц).

Але законодавець також захищає право особистої приватної власності.

Так, відповідно до частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У Постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як встановлено судом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.1993 року що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули право власності на наступне майно:

?ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.10.2006 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 17.09.2006 року №82 (том 1 а.с.5-7).

?ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_6 від 17.01.2012 року та на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 20.01.2012 року (том 1 а.с.8, 241, том 2 а.с.22, 23, том 3 а.с.59).

За загальним правилом набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Згідно п. 4) ч. 1 ст. 57 СК України, оскільки ОСОБА_3 квартира набута внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", вона є його особистою приватною власністю.

Відповідачка ОСОБА_2 посилалася на ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 майно, хоча й набуті нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Тягар доказування у цьому випадку покладено на відповідачку, оскільки вона заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 643/4160/16.

На спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачкою суду надано:

?договір купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку від 11.09.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Мариняк Н.М., ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_9 загальною площею 14,74 кв. м; продаж вчинено за 18577,00 грн. (том 1 а.с.223);

?договор купівлі - продажу квартири від 18 листопада 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Малою М.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали

ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_10 , продаж вчинено за 166650,00 грн.( том 1 а.с. 239-240);

?договір з ЖБК «Транспортник» № 17 від 17 лютого 2005 року,укладений

ОСОБА_2 , предметом якого було будівництво квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,7 кв. м., вартість квартири 1049919,00 грн. (том 1 а.с. 250) та копії меморіальних ордерів та квитанцій щодо оплати за зазначеним договором (том 2 а.с.3-20);

?договір ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_7 від 05 грудня 2005 року предметом якого є будівництво квартири АДРЕСА_2 загальною площею 41,8 кв. м, загальна вартість житла 110770, 00 грн. (том 1 а.с.242-247) та квитанції щодо оплати за зазначеним договором (том 1 а.с.23-24);

?рішення Самбірської міської ради Львівської області від 20 жовтня 2011 року за №524, яким вирішено оформити право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с.23);

?рішення Самбірської міської ради Львівської області від 15 листопада 2011 року за

№ 720, яким вирішено оформити право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (том 2 а.с.22).

Доказів надання їй у позику ОСОБА_5 грошових коштів у 2015 році в сумі 10000 доларів США, на які посилалася відповідачка суду не надано.

Договір купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку від 11.09.2009 року суд вважає неналежним доказом у даній справі, оскільки він в порушення ч. 1 ст. 77 ЦПК України не містить інформації щодо предмета доказування, а саме, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 в 2009 році були витрачені на оплату зазначених квартир в 2005-2008 роках.

Крім того, як зазначав суд, надані ОСОБА_2 копії меморіальних ордерів та квитанцій щодо оплати за договором № 17 від 17 лютого 2005 року на протязі 2005 2006 років не містять посилання на зазначений договір та найменування їх одержувача ЖБК «Транспортник». Також умовами договору (п. 4.1.2) передбачалася сплата 50% його вартості на протязі п`яти днів з моменту його підписання, втім, жодний з наданих відповідачкою платіжних документів не підтверджує виконання цього пункту договору. Доказів того, що сторонами погоджувалися інші умови оплати по ньому суду не надано. За таких умов, зазначені докази судом також визнаються як неналежні.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 , що вказані квартири зареєстровані за нею на праві власності, суд до уваги не приймає, бо реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Разом з тим, суд вважає, що отримання ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу квартири від 18 листопада 2006 року грошових коштів у сумі 166650,00 грн. та умови укладеного договору з ФОП ОСОБА_7 від 05 грудня 2005 року (загальна вартість житла - 110770, 00 грн., внесення першого внеску до 01.02.2007 року, другого - до 01.12.2007 року, третього до 01.08.2008 року (том 1 а.с. 247), фактична сплата саме ОСОБА_2 грошових коштів за вказаним договором на протязі 2006-2008 років, доводить, що квартира АДРЕСА_2 згідно з п. 3) ч. 1 ст. 57 СК України набута ОСОБА_2 хоча й за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто від продажу власної квартири.

Щодо квартири АДРЕСА_1 , то оскільки відповідачкою не доведено, що вона в розумінні частини 1 статті 57 СК України є її особистою приватною власністю, вона набута у період шлюбу, отже належала дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

Як встановлено судом ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Як свідчить матеріали спадкової справи заповіт від його імені не посвідчувався.

Спадкоємцями першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України є:

ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_4 (син).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, враховуючи висновки суду щодо визначення спільного майна подружжя, на :

?квартиру АДРЕСА_3 ;

?на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 126/2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 лютого 2021 року звернулися до Самбірської державної нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 надав нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті батька ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1 .

Разом з тим, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину враховуючи наявність спору щодо спадкового майна.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_4 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1 , останьому належить право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 увійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , а тому кожен із спадкоємців першої черги ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_16 ) успадкував би по 1/6 частки вказаної квартири. Знов таки, враховуючи відмову

ОСОБА_4 від спадщини на користь ОСОБА_1 , останньому належить право власності на 1/3 зазначеної квартири.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на: 1/3 частину квартири

АДРЕСА_1 ; 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Щодо визнання права власності на: 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13) ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

З відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 8172,00 грн. (1% від ціни позову 1397489 грн. 13974,89 грн., проте з урахуванням вимог щодо максимального розміру судового збору з фізичної особи та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму у 2021 році судовий збір при поданні позову повинен був становити - 11350,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково, отже судовий збір стягується пропорційно: 1397489 грн. х 100% : 1005915 грн. = 72% 11350,00 грн. х 72% =8172 грн.)

Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

?1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

?2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 8172,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст рішення виготовлений 19 квітня 2024 року.

Головуюча суддя