Справа № 462/1141/24 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2019/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 3 500 грн, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що з 15.01.2022 перебуває у шлюбі із відповідачем, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що їхній син є дитиною з інвалідністю, потребує постійного стороннього догляду, лікування, своєчасного оздоровлення та відвідування реабілітаційних центрів, у зв`язку із чим вона як опікун, змушена постійно перебувати з сином, доглядом та лікуванням якого повністю займається самостійно. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та стабільного доходу не має, а забезпеченням належних умов життя та лікуванням сина змушена займатись сама, оскільки відповідач жодної участі в утриманні сина не бере, матеріальної допомоги не надає, хоча обізнаний про дороговартісність лікування сина. На даний час відповідач працевлаштований на посаді приймальника у магазині «АТБ», отримує дохід, відтак має можливість надавати грошові кошти у розмірі 3 500 грн на її утримання до досягнення їхнім сином повноліття. Просила позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дружину задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 ,на користь його дружини ОСОБА_1 , аліменти у розмірі по 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, протягом всього часу опікування та проживання із їхньою дитиною з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до досягнення ним повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що позивачка не подала підтвердження факту офіційного працевлаштування відповідача та відомостей щодо розміру доходу останнього.

Звертає увагу на те, що відповідач офіційно працює у супермаркеті «АТБ» та офіційно отримує зарплату, про інші імовірні доходи відповідача їй невідомо. Наголошує, що вона не має доступу до інформації щодо його доходів, оскільки таку інформацію може отримати лише відповідач особисто або визначені законом органи та організації. Таким чином, позивачка не мала можливості надати інформацію щодо доходів відповідача. Водночас відповідач не подавав ніяких заперечень щодо позову: правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладені у позовній заяві обставини не спростовував. Отже, відповідач не заперечував щодо можливості сплати аліментів на дружину у тому розмірі, який був зазначений у позовній заяві, а саме 3500 грн. Вважає, що сума в розмірі 3500 грн, яку позивачка просила стягнути у позові, є справедливою та виправданою для покриття хоча б мінімальних базових потреб.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 15.01.2022 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 від 17.06.2022.

Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_4 , є дитиною з інвалідністю з дитинства і до 18 років, призначено державну соціальну допомогу з 30.12.2022 до 02.06.2040 у сумі 2 601 грн.

Установлено, що законним представником (опікуном) малолітнього ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_1 , з якою він проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації № 155 від 23.08.2023 КНП 5 МКП м. Львів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , є дитиною з інвалідністю та, зважаючи на встановлений йому діагноз, до проходження програми реабілітації в останнього наявні обмеження до самообслуговування, пересування, орієнтування, спілкування та контролю за своєю поведінкою, відтак потребує реабілітаційних заходів відновної реабілітації, періодичних поглибленого медичного огляду, психологічно-педагогічних консультування та діагностики та консультування щодо фізичної реаблітації.

Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено підстави, за яких виникає зазначене вище право на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Суд першої інстанції, встановивши, що син сторін проживає з позивачкою, відповідач може надавати матеріальну допомогу, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 протягом всього часу опікування та проживання із їхньою дитиною з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром стягуваних аліментів, виходячи з такого.

Звертаючись до суду із позовом позивач просила стягнути аліменти у розмірі 3 500 грн, покликаючись на те, що перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною стабільного доходу не має, змушена постійно перебувати із сином, забезпечуючи догляд за ним, при цьому син потребує дороговартісного лікування та заходів реабілітації, оплата яких повністю покладена лише на неї, а тому просила визначити розмір аліментів виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту офіційного працевлаштування відповідача та відомостей щодо його розміру доходу є необґрунтованим, оскільки відповідач не довів неможливість сплати аліментів на утримання позивачки у розмірі 3 500 грн.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне збільшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів на позивача з 1 500 грн до 3 500 грн щомісячно протягом всього часу опікування та проживання із дитиною з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення сином повноліття.

Такий розмір аліментів на утримання матері дитини, на думку колегії суддів, є справедливим, виваженим і розумним та відповідає інтересам та потребам матері, яка немає можливості працювати, матеріально себе забезпечувати, так як доглядає дитину з інвалідністю.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання дружини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання дружини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 3 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 26.09.2024

Головуючий

Судді