Провадження № 2/554/1282/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

з участю секретаря судового засідання Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області(36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,83) про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області(36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,83) про відшкодування моральної шкоди.

Просила суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч гривень). ???Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області 2000 грн. судового збору та 6000 грн. (шість тисяч) за витрати на правову допомогу.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 починаючи з 24.04.2001 року працювала в бюро перепусток обслуговуючого персоналу і підрозділу забезпечення УМВС України в Полтавській області. Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14.04.2022 N? 167 була звільнена нібито за прогул. Після чого була змушена більше року добиватися справедливості в судах оскільки всі законні і обґрунтовані звернення роботодавець ігнорував. Лише 04.09.2023р. Постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу було задоволено повністю. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 червня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким Позовні вимоги повністю задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14.04.2022 N? 167 о/с про моє звільнення за п.4 ст. 40 К3пП України; Поновлено позивачку на посаді чергового бюро перепусток відділення комунально-експлуатаційного забезпечення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 14 квітня 2022 року.

Весь цей шлях позивачка була змушена, будучи інвалідом 3-ї групи, пройти і пережити в психічних стражданнях, нервовому зриві через які загострились хвороби та було виявлено онкологічне захворювання лише по причині свавілля яке було вчинено відповідачем, що виразилося у незаконному звільненні з роботи за два роки до пенсії.

Так, 19.04.2022р. позивачка була вимушена звернутись до сімейного лікаря. За результатами мені було встановлено діагноз: основний - «страх психічного розладу, тривожний розлад», супутній - гіпертонія з ускладненням, гіпертензія з ураженням серця. Після надання невідкладної медичної допомоги було видано направлення до лікаря спеціаліста. Тож, була вимушена звернутись до Обласної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром N?1. Де після огляду лікарем-психіатром та психологом було встановлено діагноз: «тривожний розлад» та призначено амбулаторне лікування.

3 04.05.2022р. по 16.05.2022р. була змушена проходити стаціонарне лікування у неврологічному відділенні 5-ї міської клінічної лікарні. В результаті пережитого стресу і тривалих моральних страждань ускладнився діагноз по інвалідності, а саме розповсюджений остеохондроз з преважним ураженням шийного та попереково-крижового відділів хребта ускладнений грижами.

03.01.2023 року виявили онкологічне захворювання. Після чого позивачці було зроблено операцію в Полтавському обласному онкологічному диспансері. Потім пройшла 6 курсів хіміотерапії та опромінення. Все це було результатом пережитого стресу та погіршення стану, після моральних страждань. Тому, саме вже після перенесеної операції та курсу лікування та вступу в законну силу судового рішення про незаконність звільнення - позивачка вирішила скористатись своїм правом та звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,83) про відшкодування моральної шкоди.

Від представника відповідача до суду був наданий відзив, в якому сторона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Таким чином, оскільки права позивачці у сфері трудових відносин були порушені, то вона має право на відшкодування їй моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення її права, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення стану здоров`я, перенесені операції та амбулаторне лікування , звернення до судів за захистом порушеного права), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн. є обґрунтованими та їх належить задовольнити.

Щодо судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, судом встановлено що розмір витрат на правову допомогу становить 6000 грн.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області(36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,83) про відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч гривень).

???Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 2000 грн. судового збору та 6000 грн. (шість тисяч) за витрати на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 РНОКПП-

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Полтавській області 36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83 код ЄДРПОУ - 40108630

Суддя М.О. Материнко