Дата документу 24.09.2024 Справа № 336/8912/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/8912/23 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1677/24
УХВАЛА

24 вересня 2024 р. м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В.

суддів Полякова О.З.,

Трофимової Д.А.,

секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2024 року про відмову у зміні способу та порядку виконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до районного суду із заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Заява обґрунтована тим, що постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2024 року з нього на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 у розмірі 61 283,33 грн. та судові витрати. 25 березня 2024 року він звернувся до районного суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, яка ухвалою суду від 25 квітня 2024 року залишена без задоволення з підстав не надання заявником належних, достатніх та достовірних доказів про наявність у нього такого матеріального стану, що об`єктивно вказує на неможливість чи ускладнення виконання рішення суду. В зв`язку із цим відповідач повторно звернувся до суду із даним клопотанням, наводячи додаткові докази щодо свого майнового стану.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко О.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для провадження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 і його представника адвоката Пономаренка О.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення по справі, районний суд послався на те, що скрутне матеріальне положення боржника не є тією обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення суду й робить виконання цього рішення неможливим, оскільки суду не надано будь-яких доказів на підтвердження виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення самим боржником. Поступове часткове погашення відповідачем наявної у нього заборгованості не є підставою для відстрочки виконання судового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Така ж норма міститься і в статті 435 ЦПК України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і , водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «розстрочення» у розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання строку відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Скрутне матеріальне становище боржника, відсутність роботи і регулярного заробітку не є винятковою обставиною і достатньою підставою для відстрочення виконання судового рішення.

Суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання боржника.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

Доводи, апеляційної скарги не містять підстав для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновків суду.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції відмовлено у встановленні способу та порядку виконання судового рішення з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді О.З. Поляков

Д.А. Трофимова