У Х В А Л А

17 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», третя особа: державний реєстратор приватний нотаріус КМНО Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2021 року з припиненням права власності,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2022 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач 09.08.2024 року направив апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Разом з скаргою позивач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дослідивши подану апеляційну скаргу та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне:

Відповідно до приписів ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 06.06.2022 року, в той час як апелянт направив апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції лише 09.08.2024 року.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження позивач посилається на поважність причин його пропущення, а саме зазначає, що повного тексту рішення суду першої інстанції не отримував. Крім того, позивач вказує, що з 07.03.2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України в умовах воєнного стану в Україні, про що до заяви надав довідку № 1968 від 01.08.2024 року. Таким чином вважає, що був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

У відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2022 року було проголошено рішення суду, перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 07.06.2022 року та закінчився 06.07.2022 року.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга позивачем подана 09.08.2024 року тобто, після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту рішення. При цьому позивач не навів переконливих доказів того, що строк на апеляційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили б своєчасне звернення з апеляційною скаргою, та доказів таких обставин не надав. Апелянт обмежився лише посиланням на те, що проходить службу в ЗСУ у зв`язку з воєнним станом в Україні.

Однак, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, проходження військової служби, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем або його представником у встановлені строки, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Про розгляд справи в порядку загального позовного провадження позивач був належним чином повідомлений (т.2, а.с.5).

Крім того, іншою нормою права, а саме ч. 5 ст. 130 ЦПК України, передбачено, що вручення повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Отже, правових підстав вважати, що позивач не був повідомлений про розгляд справи, немає.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №761/14537/15 Верховний суд зазначив, що направлення судової кореспонденції на електронну адресу сторони у справі є належним повідомленням при умові, що цей учасник судового процесу повідомив цю електронну адресу та користувався нею - направляв до суду певні процесуальні документи.

При цьому, матеріали справи містять докази, які свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності даної справи на розгляді в суді. Зокрема, у матеріалах справи є докази надіслання позивачем до суду першої інстанції процесуальних документів, в тому числі його представником - адвокатом Осипенко В.Ю. заяви про розгляд справи без участі позивача і представника (т.2 а.с. 8). Також матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення поштового відправлення від 24.10.2022 року, яким підтверджується отримання саме 20.10.2022 року позивачем копії судового рішення від 06.06.2022 року (т.2 а.с.22), що спростовує посилання апелянта про неотримання ним копії оскаржуваного рішення суду.

Крім того, переконливих доказів того, що позивач був позбавлений можливості отримати правничу допомогу адвоката щодо подання апеляційної скарги в період апеляційного оскарження або з часу отримання копії судового рішення, ним у заяві не наведено та матеріали справи таких не містять.

Відповідно до положень чинного процесуального законодавства, дії представника сторони по справі, в тому числі отримання повідомлення про засідання, отримання копій документів тощо, вчинені належним представником сторони, вважаються діями, вчиненими самою стороною.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

Суд зобов`язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд гарантування інвестицій», третя особа: державний реєстратор приватний нотаріус КМНО Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2021 року з припиненням права власності.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько