У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2024 року Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Гринчак О.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 , в якій просить:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 23.10.1999, актовий запис № 1395;

- визначити місцем проживання дитини разом з матір`ю відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, суд дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги ЦПК України при зверненні з даним позовом до суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Судом встановлено, що позивачем об`єднано в одному позові позовні вимоги не лише з різними предметами, але і з різними підставами позову, а саме про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини.

За приписами ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, і, відповідно, розірвання шлюбу є підставою для припинення шлюбу та припинення прав та обов`язків подружжя. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Підставою для розірвання шлюбу є виявлення бажання подружжя (чи одного з подружжя) на припинення сімейного союзу чоловіка та жінки (припинення шлюбних правовідносин).

Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України підставою виникнення вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини є: 1) проживання батьків окремо; 2) відсутність згоди між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Отже, вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основною та похідною вимогою. Наявність спірних правовідносин в межах галузі сімейного права не доводить однорідності позовних вимог.

Окрім того, вказані вимоги мають розглядатися за правилами різних видів позовного провадження (згідно з приписами ч. 4 ст. 274 ЦПК України позовна вимога про розірвання шлюбу розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тоді як вимога про визначення місця проживання дітей - за правилами загального позовного провадження), з різним складом учасників справи (у спорі про визначення місця проживання малолітньої дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, тоді як у спорі про розірвання шлюбу - участь органу опіки та піклування є безпідставною) та не пов`язані доказами, що мають доводити обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, тому наявні підстави для застосування п. 2 ч. 4 ст.185 ЦПК України, за приписами якого заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Частиною сьомою статті 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 2, 4, 185, 188, 258-261, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини повернути.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.09.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК