Справа № 346/3435/24
Провадження № 2-о/346/244/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -

У С Т А Н О В И В:

19 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду з заявою в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої ввійшла належна померлому 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки батько був інвалідом з дитинства і поступово з віком стан його здоров`я погіршувався та він потребував стороннього догляду, заявниця стала йому допомагати. Останні роки перед смертю батько втратив можливість самостійно пересуватися, був прикутий до ліжка, йому потрібен був постійний сторонній догляд, а тому у березні 2013 року ОСОБА_1 було прийнято рішення залишити своє помешкання в АДРЕСА_2 і переїхати до ОСОБА_4 та постійно проживати з ним. Після смерті батька, заявниця здійснила його поховання та фактично вступила в управління спадковим майном, як єдина спадкоємиця першої черги за законом. З часом звернувшись в нотаріальну контору для оформлення спадщини, ОСОБА_1 довідалася, що нею був пропущений шестимісячний строк на прийняття спадщини і нотаріус відмовив у прийнятті її заяви та заведенні спадкової справи. За зазначених обставин, заявниця просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , як такий, що матиме для неї юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на спадкування за законом та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно покійного батька.

Ухвалою суду від 20.06.2024р. у справі за заявою ОСОБА_1 було відкрито провадження. Витребувано з Коломийської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Пояснила, що була зареєстрована та до березня 2013 року разом з чоловіком постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Її батько сам проживав в АДРЕСА_3 . У 2013 році здоров`я батька кардинально погіршилося, він втратив можливість самостійно рухатися та йому стало важко жити одному. Оскільки, інших дітей, окрім неї, у батька не було, а її чоловік на той час перебував на заробітках за кордоном і вона також фактично мешкала сама, то нею було прийнято рішення зачинити свою квартиру і переїхати проживати до ОСОБА_4 Проживаючи разом, вони вели спільний бюджет, який складався з доходів батька (пенсії), оскільки вона на той час не працювала, несли витрати на придбання продуктів харчування та сплату комунальних платежів, однак за спливом часу квитанції в читабельному вигляді не збереглися. Вона готувала їжу, обслуговувала батька та займалася домашніми справами, їхній побут був спільним та взаємним, що притаманно сімейним відносинам. Спільно з батьком вона проживала до його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначила, що після смерті батька вона не була обізнана про наявність в нього частки в нерухомому майні, яку б вона могла успадкувати, а тому до нотаріальної контори звернулася лише в 2023 році, тобто після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Представник заявниці адвокат Гринів Я.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, 29.07.2024р. подала до суду письмову заяву в якій вказала, що не заперечує проти задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент його смерті та відкриття спадщини. Розгляд справи просила проводити за її відсутності.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, з`ясувавши позицію заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Коломия народилася ОСОБА_5 . Її батьками в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

22 липня 1977 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний, актовий запис №140, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , відділом РАЦС Коломийського міськвиконкому 29 липня 1989 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , актовий запис № 389. Прізвище дружини змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року вбачається, що квартира, розташована в АДРЕСА_1 належить в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Право спільної сумісної власності на вказане майно було зареєстровано Коломийським МБТІ 25.02.1997р. та записано в реєстрову книгу за № 4158.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 8.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 .

Листом від 29.06.2024р. державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. повідомила, що згідно даних Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа відсутня, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 77469266.

В своїй заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 вказувала, що звернувшись до нотаріальної контори з пропуском строку на прийняття спадщини, нотаріус відмовив їй у прийнятті заяви та заведенні спадкової справи, проте роз`яснив, що встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини надасть їй можливість знову звернутися та оформити свої спадкові права, як єдиній спадкоємиці першої черги за законом.

Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявниця претендуючи на спадкове майно померлого батька ОСОБА_4 , намагалася у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, що мало наслідком її подальше звернення до суду задля встановлення факту її постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття нею спадщини та повторного звернення до нотаріальної контори.

Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 16 серпня 1989 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що знає заявницю зі школи та добре знає її сім`ю. Їй відомо, що батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 був інвалідом з дитинства та йому було важко ходити. Десь за п`ять років до смерті батька, він зламав ногу і заявниця стала проживати разом з ним в АДРЕСА_3 . Періодично свідок приходила до них в гості, приблизно раз в два місяці та спостерігала, що ОСОБА_1 ночувала та постійно жила разом з батьком. Чоловік заявниці в той час їздив на заробітки в Польщу і його часто не було вдома. Повертався лише на короткі проміжки часу, в які Лілія також поверталася до своєї квартири, а з від`їздом чоловіка, знову проживала з ОСОБА_4 . У Лілії не було власних доходів, частково її забезпечував чоловік, а частково вони жили на пенсію батька. Неодноразово ОСОБА_1 розповідала свідку, що батько дає їй кошти на придбання продуктів харчування і оплату комунальних послуг, а всі їхні витрати собі записує та веде баланс. Також додала, що вона була присутня на похоронах ОСОБА_4 , організацією яких займалася ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в одному багатоквартирному будинку з ОСОБА_1 по АДРЕСА_5 та підтримує з нею добросусідські відносини. Приблизно з 2011 року вона помітила, що Лілія не з`являється на подвір`ї їхнього будинку. Якось при зустрічі, заявниця стала розповідати їй, що її батько почав сильно хворіти та вона почала проживати разом з ним. Після того, ще декілька разів ОСОБА_1 приходила у своїх справах до своєї квартири, вони пересікалися на вулиці та в ході спілкування, заявниця ділилася обставинами свого спільного проживання з батьком та її доглядом за ним. Чоловік заявниці на той момент перебував за кордоном.

Вищевказані пояснення свідків узгоджуються з даними, які зазначені в довідці, виданій лікарем-терапевтом ОСОБА_11 , згідно якої ОСОБА_1 здійснювала догляд за своїм батьком ОСОБА_4 , який був інвалідом ІІІ групи з дитинства, був лежачим хворим та потребував стороннього догляду, проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даного факту породжуватиме для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2024 року

Суддя: Третьякова І. В.