Справа № 723/4124/23
Провадження № 2/723/213/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складі: головуючого судді Бужори В.Т.

за участю: секретаря судового засідання Чікал І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі представника відповідача ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

26 вересня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої було укладено договір купівліпродажу туристично-оздоровчого комплексу «Срібні води», копія договору та витяг з реєстру додається.

Відповідно до пункту 1 укладеного договору продавець ОСОБА_5 продав, а покупець ОСОБА_1 купив туристично-оздоровчий комплекс, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Даний комплекс складається з наступного: будинок відпочинку літ. «А-1», загальною площею 61,50 кв.м., мансарда літ. «Ме», ганок літ. «а», будинок відпочинку літ. «Б-1», загальною площею 61,80 кв.м., мансарда літ. «Ме», ганок літ. «б», станція плав-засобів та рибальських човнів літ. «І-1», загальною площею 44,50 кв.м., кювет літ. «К-1», загальною площею 30,80 кв.м., кафе-шашлична літ. «Л-12, загальною площею 36,20 кв.м.,тераса літ. «л», ганок літ. «л1», будинок охорони літ. «М-1» загальною площею 8,00 кв.м., ганок літ. «м», сарай літ. «Д», сарай літ. «Н», навіс літ. «О», вбиральня літ. «П», вбиральня літ. «Р», вбиральня літ. «Ж», вбиральня літ «З», криниця №1, ворота №2, ворота №3, ворота №4, ворота №5, ворота №6, огорожа №7, огорожа №8, вигрібна яма №9, каналізаційний люк №10, альтанка №1124, трансформаторна підстанція №25, криниця №26, змощення літ. «І».

Туристично-оздоровчий комплекс «Срібні води» розташований на земельній ділянці, що належить Буденецькій сільській раді, загальною площею 4,0604 га з кадастровим номером :02:001:0004. Дана ділянка передана позивачу у користування на підставі договору оренди земельної ділянки від 24 грудня 2014 року, копія договору додається.

Згідно пункту 3 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору, продаж вчинено за 326635 гривень, які продавець отримав від покупця у повному розмірі до підписання цього Договору. Обидві сторони договору нотаріально посвідченою заявою від 26 вересня 2014 року підтвердили, що повний розрахунок за туристичний комплекс було проведено у березні 2013 року, копія заяви додається.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 15 листопада 2013 року, копія свідоцтва про шлюб додається. У пункті 12 договору купівлі-продажу зазначено, що дружина покупця ОСОБА_3 дала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_1 туристично-оздоровчого комплексу «Срібні води». У відповідності із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Проте, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя, є його особистою приватною власністю.

Хоча договір купівлі продажу туристично-оздоровчого комплексу був укладений 26 вересня 2014 року коли позивач перебував у шлюбі, проте розрахунок за туристично-оздоровчий комплекс відбувся у березні 2013 року за власні кошти позивача. З моменту здійснення розрахунку за придбання даного комплексу позивач розпочав фактичне користування та ведення підприємницької діяльності. Ця обставина вказує на те, що фактично туристично-оздоровчий комплекс не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду по справі №331/8757/14-ц від 27.03.2019 року, в якій встановлено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 січня 2020 року по справі №727/10910/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, копія заочного рішення суду та ухвали про виправлення описки в судовому рішенні додається.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що туристично-оздоровчий комплекс було придбано за особисті кошти позивача, однак через неприязні стосунки, що склалися між ними після розлучення не бажає сприяти позивачу у реєстрації за ним права власності на майно, через що позивач не може розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Що стосується коштів, за які було здійснено купівлю туристичного комплексу, то позивач у 2006 році здійснив продаж восьми квартир у смт. Глибока, таким чином отримавши прибуток у розмірі 883295 грн., копії договорів купівлі-продажу додаються. Таким чином за частину із даної суми, а саме 326635 грн. ОСОБА_1 у 2014 році придбав туристичний комплекс.

Таким чином позивач просить визнати особистою власністю нерухоме майно: туристичнооздоровчий комплекс «Срібні води», що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву про визнання майна особистою власністю, посилаючись на те, що відповідач не погоджується та вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, Позивачем не розкрито всі обставини справи, не надано належних та допустимих доказів щодо належності йому майна на праві особистої власності.

Вказує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Позивач зазначає, що купівля туристичного комплексу вартістю 326 635,00 грн. було придбано із коштів в розмірі 883 295,00 грн., отриманих в 2006 році від продажу восьми квартир у смт. Глибока, однак доказів, що саме ці кошти були використані на придбання даного комплексу, позивачем не додано, враховуючи, що досить тривалий проміжок часу був між відчуженням квартир та придбання спірного майна.

Як один із доказів, що підтверджує, що майно є його особистою приватною власністю, позивач надає нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_5 від 26 вересня 2014 року про проведення повного розрахунку продажу туристично - оздоровчого комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у березні 2013 року, в якій зазначає про неможливість оформлення та підписання договору купівлі-продажу туристичного комплексу на той час не було.Однак представник відповідача звертає увагу суду, що заява про повний розрахунок та договір купівлі-продажу були укладені в один день, тобто у сторін була можливість провести оформлення даного договору з прописанням умов, які б посвідчували, що майно придбано виключно позивачем за його особисті кошти та є його особистою власністю. Натомість, оформлення ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу, договору купівлі - продажу туристичного комплексу від 26 вересня 2014 року було проведено з дотриманням вимог щодо спільної сумісної власності подружжя, з наданням згоди дружини на укладення договору купівлі-продажу даного майна.

Представник відповідача ОСОБА_4 подала клопотання про витребування доказів із Глибоцької ДПІ Головного управління ДПС у Чернівецькій області, що розташоване в смт. Глибока по вул. Шевченка, 1, а саме: декларацію про доходи за період з 2013 року по 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 та інформацію про те, яка сума доходу зазначалась ним кожного року (надати відомості за кожен рік окремо), що ухвалою суду від 02.04.2024 року задоволено.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник ОСОБА_2 направила в суд заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої було укладено договір купівліпродажу туристично-оздоровчого комплексу «Срібні води», розташованого на земельній ділянці, що належить Буденецькій сільській раді, загальною площею 4,0604 га з кадастровим номером :02:001:0004. Дана ділянка передана позивачу у користування на підставі договору оренди земельної ділянки від 24 грудня 2014 року, копія договору додається.

Згідно пункту 3 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору, продаж вчинено за 326635 гривень, які продавець отримав від покупця у повному розмірі до підписання цього Договору. Обидві сторони договору нотаріально посвідченою заявою від 26 вересня 2014 року підтвердили, що повний розрахунок за туристичний комплекс було проведено у березні 2013 року.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 15 листопада 2013 року.

У пункті 12 вищезазначеного договору купівлі-продажу вказано, що дружина покупця ОСОБА_3 дала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_1 туристично-оздоровчого комплексу «Срібні води».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 січня 2020 року по справі №727/10910/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, копія заочного рішення суду та ухвали про виправлення описки в судовому рішенні додається.

Відповідно до п. 12 договору купівлі - продажу дружина, ОСОБА_3 , надала згоду чоловіку ОСОБА_1 купити туристичний комплекс, згідно заяви посвідченої ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області 26 вересня 2014 року, реєстр №2422.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. І ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісно! власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). І відповідно до вимог ст.ст. 60, 70 СК України також належить до обсягу спільно нажитого майна, яке підлягає поділу між сторонами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№372/504/17 (провадження N 14-325цс 18) зроблено висновок, що "у статті 60 СК країни закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 607/10913/17, від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17, від 29 липня 2019 року у справі №619/3728/16, від 17 грудня 2019 року у справі №761/11015/16- ц, від 17 грудня 2019 року у справі №753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі №462/6409/18, від 30 червня 2020 року у справі №383/875/17, на які міститься посилання в касаційній скарзі.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних доказів щодо джерела походження особистих коштів, саме які були використанні для придбання спірного нерухомого майна, не надано обґрунтованих доводів щодо оформлення договору купівлі - продажу з дотриманням вимог щодо набуття права власності у спільну сумісну власність.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 70 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76, 80, 81, 133, 137, 141, 263-265, 368 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в особі представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , в особі представника відповідача ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ