УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 2-6510/11

провадження № 61-12549ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,

Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу Заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук Олександра Андрійовича на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду

від 14 серпня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука Олександра Андрійовича,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А. за період із 18 травня 2023 року до 06 грудня 2023 року щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року, поданої

у виконавчому провадженні НОМЕР_1, та неприйняття процесуального рішення у формі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 за цією скаргою та ненаправлення копії вказаної постанови стягувачу ОСОБА_1 .

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки заступником начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Дніпропетровській області Більчуком О. А. в порушення норм Інструкції з організації примусового виконання рішень не було прийнято постанову про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року, а тому скарга є обгрунтованою.

12 вересня 2024 року представник заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області

Більчук О. А. - Бобровська К. О. засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не обґрунтував та належним чином не довів, як саме постанова начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Романа Дзіжка від 30 червня 2022 року вплинула на права та інтереси заявника як учасника виконавчого провадження, в той час як виконавче провадження відновилось, а отже право заявника на примусове виконання судового рішення було забезпечено та реалізовано.

Також, заявник вважає, що суди неправильно тлумачили частину другу статті 451 ЦПК України та не врахували, що правовою підставою для вчинення повторних дій за результатами розгляду скарги є ухвала суду про зобов`язання усунути порушення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Абзацом 3 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Пунктом 2 розділу ХІІ «Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, (далі - Інструкція) посадові особи можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Згідно із частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що 30 листопада 2012 року у справі №2-6510/2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року. Даним рішенням зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повторно виконати роботи відповідно до договору №ДК06/12-10 від 02 грудня 2010 року.

21 січня 2013 року виконавчий лист направлено до виконання. За даним виконавчим листом неодноразово були відкриті та закриті виконавчі провадження, проте останнє виконавче провадження НОМЕР_1 відкрито за постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутова Є.О.

30 листопада 2021 року державний виконавець Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Донченко Є.М. прийняв постанову про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа у справі №2-6510/2011 на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року у справі № 2-6510/2011, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донченко Є.М. від 30 листопада 2021 у виконавчому провадженні № 63340536 про повернення

ОСОБА_1 виконавчого листа.

30 червня 2022 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у справі 2-3510/2011 начальник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дзіжко Р.Ю. прийняв постанову про скасування постанови державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби Донченко Є. М. від 30 листопада 2021 року

у виконавчому провадженні № 63340536.

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А. зі скаргою на постанову начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби

Дзіжка Р.Ю. від 30 червня 2022 року про скасування постанови державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби

Донченко Є. М. від 30 листопада 2021 року у виконавчому провадженні

№ 63340536.

Постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровські області Більчука О. А. від 03 жовтня 2022 року №23/2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 у справі №2-6510/2011, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2023 року

та постановою Верховного суду від 08 вересня 2023 року, визнано незаконною і скасовано постанову заступника начальника

Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровські області Більчука О. А. №23/2022 від 03 жовтня 2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № 63340536 за скаргою ОСОБА_1 від 19.09.2022 року.

Ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 31 жовтня 2022 року у справі №2-6510/2011 набрала законної сили

17 травня 2023 року.

03 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука О. А. із заявою про результати розгляду скарги від 19 вересня 2022 року.

28 листопада 2023 року листом заступника начальника

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Дніпропетровській області Більчуком О. А. вих. № 49176/05.2-05 повідомлено ОСОБА_1 про те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року у справі №2-6510/2011 Більчука О. А. не зобов`язано повторно розглядати скаргу ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, суд фактично візьме на себе повноваження інших державних органів (зокрема, повноваження державного виконавця), які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо буде задовольняти скарги про зобов`язання державного виконавця повторно розглядати скаргу та приймати відповідні постанови.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня

2024 року у справі №175/2504/13.

Колегія погоджується з висновками судів про задоволення скарги, оскільки в порушення норм Інструкції з організації примусового виконання рішень заступником начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчуком О. А. не було прийнято постанову про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи, власного тлумачення норм права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчук Олександра Андрійовича на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Більчука Олександра Андрійовича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська