Справа № 490/8791/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про заміну стягувача у виконавчому листі у справі № 490/8791/51-ц за позовом Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок надміру виплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника - ОСОБА_2 звернулася до суду із даною заявою, в якій просила замінити стягувача у виконавчому документі у справі № 490/8791/15-ц з Центрального об`єднаного управління ПФУ м.Миколаєва Миколаївської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2015 у справі № 490/8791/15-ц задоволено позов управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії в сумі 4163,36 грн. На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист № 490/8791/15-ц. 19.05.2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва у замінено стягувача у виконавчому провадженні з управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області. На виконання п. 1 постанови КМУ від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. 19.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис щодо припинення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.08.2024 року прийнято до розгляду вказану заяву, призначено судове засідання.

Сторони по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку неявкою учасників справи в судове засідання, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва заборгованість, що виникла внаслідок надміру виплаченої пенсії в розмірі 4163,36 грн та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1218,00 грн.

15.03.2016 року на виконання вищевказаного заочного рішення Центральним районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист №490/8791/15-ц.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.05.2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2017 року поновлено Центральному об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 490/8791/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центральне об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області заборгованості в сумі 4163,36 грн.

На виконання п. 1 постанови КМУ від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

19.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис щодо припинення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Виходячи з положення ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами постанови Верховного Суду України від 20.11.2013 року №6-122цс13 за своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Згідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий лист № 490/8791/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центральне об`єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області заборгованості в сумі 4163,36 грн,станом на дату подання заяви, на виконанні у органів ДВС не перебуває.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача у виконавчому листі відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України і статті 18 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересахс успільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однакце право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, якийд оговірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи, що рішення суду фактично не виконано, а також те, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 внаслідок публічного правонаступництва перейшло до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, суд вважає за можливе заяву задовольнити та замінити стягувача у виконавчому листі.

Суд також враховує, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Керуючись ст.ст. 20, 352, 353, 433, 442, 446, п. 17.4 перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про заміну стягувача у виконавчому листі у справі № 490/8791/51-ц за позовом Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок надміру виплаченої пенсії задовольнити.

Замінити стягувача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () у виконавчому листі, виданого на виконання заочного рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2015 у справі № 490/8791/15-ц за позовом Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок надміру виплаченої пенсії.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25 вересня 2024 року.

Суддя Н.П. Черенкова