Справа № 487/2079/23
Провадження № 2/487/271/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєва А.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання,

УСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось 18.04.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях, яке становить 398610,54 грн.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 31.05.2023 року після виконання вимог п. 6 ст. 187 ЦПК України було відкрито провадження у справі.

09.10.2023 року від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях, яке становить 193049,80 грн.

01.04.2024 року від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях, яке становить 89594,06 грн.

16.04.2024 року від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а також будь - яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 , РНОНМ 14294743.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що за відповідачкою ОСОБА_4 зареєстрована двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Однак, до моменту розгляду даної справи спірний об`єкт нерухомого майна може вибути з володіння ОСОБА_4 , що призведе до неможливості виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості. А отже, позивач не зможе відновити свої порушені права. Позивач вважає, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він збирається звернутися до суду. Даний ризик підтверджується, тим що з метою відчуження уникнення від виконання кредитних зобов`язань боржником було вчинено фраудаторний правочин, тобто здійснено відчуження єдиного майна, на яке може бути здійснено звернення стягнення. Таким чином на даний час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів заявника є вжиття заходів забезпечення позову, який подано.

Згідно ч. 4 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову була призначена до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про забезпечення позову та просила накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка наразі перебуває в іпотеці у позивача.

Представник відповідачів у судому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю відповідних правових підстав. Також представник відповідачів зазначила, що у відповідачів наявне інше майно, на яке у разі необхідності може бути звернуто стягнення, а арешт квартири є неспівмірним з ціною позову.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників сторін, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» інфляційного збільшення у сумі 67 729 гривень 52 копійки та 3% річних у сумі 21 864 гривні 54 копійки, а усього 89594 гривень 06 копійок у зв`язку з зв`язку із несвоєчасною сплатою заборгованості за кредитним договором №08/05/2007/840 К-383.

Квартира АДРЕСА_2 , на яку позивач просить накласти арешт, на момент розгляду клопотання за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна перебуває під забороною (реєстраційний номер обтяження 4989384) згідно іпотечного договору від 21.05.2007 року, іпотекодержатель ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого у справі. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вказані положення норм матеріального права, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, враховуючи, що позивач не вмотивував, які саме підстави дають привід припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Приходячи до даного висновку суд враховує, що сам факт звернення до суду із позовом, не є беззаперечним доказом того, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду. Крім того, у заяві не обґрунтована співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, їх необхідність і достатність для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивачка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.04.2024 року.

Суддя А.О. Темнікова