ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6971/24 Справа № 932/2964/23 Суддя у 1-й інстанції - Овчиннікова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа - інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Магала Олександр Олександрович, про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР, третя особа - інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Магала О.О. , про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням органу місцевого самоврядування, обґрунтовуючи його тим, що постановою інспектора з паркування Біленко Ю.М. , серії РАП, №257712800, від 25 лютого 2020 року його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Він оскаржив до суду дану постанову, втім рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у справі №932/2904/22 йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Не погодившись із вказаним рішенням він звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №932/2904/20 рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скасоване, прийнято нову постанову, якою його позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову, серії РАП, №257712800, від 25 лютого 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.152-1 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Інспекцією з паркування не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, отже справа підлягала закриттю.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій посадової особи органу самоврядування щодо складання зазначеної постанови, йому було завдано моральну шкоду, просив суд стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на його користь 53 950 грн. відшкодування моральної шкоди, з розрахунку 50 грн. за 1 день моральних страждань, протягом 1 079 днів, коли він вважався порушником та носив тягар адміністративної відповідальності та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, з подальшими змінами, а також витрати на правову допомогу 2 000 грн. Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та позивач ОСОБА_1 звернулися з апеляційними скаргами.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційні скарги Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині - залишено без змін.

В апеляційній скарзі від 31 травня 2024 року Державна казначейська служба України, яка не є учасником справи, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державні органи несуть відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад. Витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути стягнуті з них оскільки вказані витрати несуть виключно сторони у справі.

15 липня 2024 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що всі доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Просив стягнути з Державної казначейської служби України витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1 000 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 53 950 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року №3831-IX "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та постанови апеляційного суду в частині стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України

З матеріалів справи вбачається, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №932/2904/20, провадження №2-а/932/632/20, постанову, серії РАП, №257712800, від 25 лютого 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.152-1 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.152-1 КУпАП закрито.

Вирішуючи спір по суті в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відшкодування шкоди є скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, що свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зважаючи на те, що відшкодування здійснюється незалежно від вини та дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, з подальшими змінами, а також витрати на правову допомогу - 2 000 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті - шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил передбачених зокрема статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини третьої цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1174 ЦК України.

Звертаючись до суду із дійсним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 53 950 грн.

Як було встановлено, постановою інспектора з паркування Біленко Ю.М. , серії РАП, №257712800, від 25 лютого 2020 року позивача ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

ОСОБА_1 оскаржив до суду дану постанову. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у справі №932/2904/22 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Не погодившись із рішенням ОСОБА_1 звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №932/2904/20 рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скасоване, прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову, серії РАП, №257712800, від 25 лютого 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.152-1 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду факт незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Розмір стягнутої оскаржуваним рішенням моральної шкоди колегією суддів не переглядається, оскільки як позивач так і відповідач вже використали своє право на оскарження рішення, яким у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 5 000 грн.

В той же час колегія суддів зауважує, що моральну шкоду стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, з подальшими змінами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги казначейської служби в тій частині, що стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України є необґрунтованим.

Статтею 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, з місцевого бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі Порядок).

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

За змістом пунктів 35,41 Порядку не безпосередньо Казначейство, а відповідний його орган (територіальний підрозділ Казначейства) здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування - органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

За змістом пункту 43 Порядку орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Так, відповідач - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради є юридичною особою (код ЄДРПОУ - 42403446).

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради 25 липня 2018 року №55/34, Інспекція є виконавчим органом Дніпровської міської ради відповідно до рішення міської ради від 16 березня 2016 року №7/3.

Відповідно до п.1.3 Положення Інспекція є юридичною особою публічного права, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, має самостійний баланс, рахунки в органах казначейської служби.

Проте, суд першої інстанції не звернув на це уваги та зробив помилковий висновок, що кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України.

Отже, відшкодування позивачу моральної шкоди, яка була завдана протиправними діями відповідача - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, підлягає за рахунок бюджету м.Дніпра, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, а не за рахунок Державного бюджету України, як помилково вказав суд першої інстанції, відповідно, оскаржуване рішення суду першої інстанції.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №910/23967/16.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суб`єкта, з якого підлягає до стягнення моральна шкода та витрати на правову допомогу.

За статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Враховуючи вимоги процесуального закону постанова Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, постановлена за результатами розгляду апеляційних скарг Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 , також підлягає скасуванню.

Оскільки апеляційна скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково, витрати на на правову допомогу адвоката у розмірі 1 000 грн., заявлені у відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, з Державної казначейської служби України до стягнення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року скасувати.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2023 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з бюджету міста Дніпра через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров