ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/672/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді - Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ломакіної Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Фастівська міська громада про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 22.08.1998 року вона з ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, актовий запис №400.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №2412. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,1002 га для ведення садівництва.

Утравні 2023 вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1445/02-31 від 15.06.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

До 02.11.2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично з 2009 року, проживав з ОСОБА_1 у їх спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де вони вели спільне господарство, як подружжя.

Метою звернення до суду є оформлення права власності на спадкове майно.

З огляду на ці обставини, вважає, що вона є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та має право на спадкування, а тому просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 01.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначене судове засідання.

У судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника заявниці адвоката Айдинян А.В. надійшла заява, в якій вона підтримує вимоги зазначені у заяві про встановлення факту смерті, просить суд здійснювати розгляд справи без участі заявниці та її представника (а.с. 92).

Від представника заінтересованої особи Фастівської міської громади до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що проти задоволення вимог заявниці не заперечує та просить розглядати справу без участі представника заінтересованої особи (а.с. 40-41).

Заслухавши пояснення учасників справи на попередніх судових засіданнях, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.08.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, актовий запис №400, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №24212 (а.с. 11).

Причиною смерті ОСОБА_2 є гостра коронавірусна хвороба (Covid-19), що підтверджується довідкою про причини смерті до форми №106/о №263 від 02.11.2021 року (а.с. 23).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

До складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1002 га для ведення садівництва, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю номер /10442, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Великоснітинської сільської Ради народних депутатів №148 від 08.07.1998 р. (а.с. 27).

15.06.2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1445/02-3 (а.с. 73-74).

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є те, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори після спливу шестимісячного терміну, тим самим, пропустивши строк для прийняття спадщини (а.с. 73).

Станом на 02.11.2021 року, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію місця проживання та листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації №1037 від 16.05.2023 року (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи від 24.07.2023 року, виданим керівником ОСББ «ТРИ СУСІДИ 1» у складі трьох сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 14).

Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , на підставі Договору дарування від 12.07.2019 року №1534 із 2009 року, у відповідності до якого ОСОБА_2 подарував заявниці 1/2 частку квартири (а.с. 12-13).

Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомості щодо спадкоємців відсутні, спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_2 не заведена (а.с. 78, 85).

Зважаючи на різні адреси зареєстрованого місця проживання заявниці і померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не може належним чином реалізувати свої права як спадкоємця.

Встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявниці для подальшого оформлення прав на спадкове майно.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 пояснили суду, що вони добре знають заявницю ОСОБА_1 та знали померлого ОСОБА_2 , а також підтвердили, що вони дійсно постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 аж до дня смерті ОСОБА_2 .

Крім того факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується письмовими заявами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які зазначили, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживала із померлим ОСОБА_2 до дня його смерті (а.с. 15-22).

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, в порядку окремого провадження можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з п. п. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено,що до складу спадщини входять усі права та обов`язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлення даного факту для заявниці має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що факт проживання ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2009 року по 02.11.2021 року, тобто до дня смерті останнього, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Фастівська міська громада про встановлення факту постійного проживання - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на час відкриття спадщини зі своїм чоловіком - спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Л.М. Осіпенко