УХВАЛА

24 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 755/8368/23

провадження № 61-12791ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства

з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернувся до суду

з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33 655,16 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 33 655,16 грн та судовий збір

у розмірі 2 684,00 грн, а всього на загальну суму 36 339,16.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 28 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через електронну адресу подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 29 серпня 2023 року в справі за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто особі, що її подала.

Апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала у зв`язку з тим, що апеляційна скарга направлена та підписана ОСОБА_2 , який не є стороною у даній справі. Довіреність або інший документ, що підтверджує представництво інтересів відповідача, до апеляційної скарги не додано та матеріали справи не містять.

17 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 ? адвокат Счастливенко В. В. вдруге подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Счастливенка В. В. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Счастливенка В. В. на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року, повернуто особі, яка її подала.

15 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 ? адвокат Счастливенко В. В. втретє подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року залишено без руху.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що при зверненні до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження представник відповідача, який є адвокатом, не вказував, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати до суду апеляційну скаргу, яка відповідала б вимогам до її форми та змісту, у строк, визначений процесуальним законом, а сам по собі факт повернення апеляційних скарг ухвалами суду від 13 жовтня 2023 року та 13 грудня 2023 року не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада

2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року (яка була подана 15 грудня 2023 року).

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада

2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року у задоволенні заяв ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 21 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано із Дніпровського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи

№ 755/8368/23.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2024 року справу за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишено без змін.

18 вересня 2024 року на офіційну електронну адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка датована 20 березням 2024 року, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, оскільки заявник не отримував копію рішення першої інстанції та ухвали суду про повернення апеляційної скарги від 13 жовтня 2023 року. Також зазначає, що справа не переглядалася у суді касаційної інстанції.

Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Даний перелік є вичерпним.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року слід відмовити з таких підстав.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів

з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою

в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France»

від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях

у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Дніпровського районного суду

м. Києва було ухвалено судом 29 серпня 2023 року і того ж дня складено його повний текст.

05 вересня 2023 року відповідач ознайомився із матеріалами справи, про що свідчить його заява та підпис з датою на обкладинці справи.

28 вересня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 вперше звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року було повернуто з підстав ненадання доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси відповідача.

17 жовтня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Счастливенком В. В. було подано апеляційну скаргу повторно. Вказана апеляційна скарга також була повернута заявнику ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року з підстав несплати судового збору у розмірі, визначеному законом.

Втретє апеляційна скарга була подана 15 грудня 2023 року.

За таких обставин ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційна скарга була залишена без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

14 лютого 2024 року від адвоката Счастливенка В. В. надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовувалося тим, що представник вважав строк на апеляційне оскарження не пропущеним, оскільки вперше апеляційна скарга була подана ним 28 вересня 2023 року, а ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року та від 13 грудня 2023 року про повернення його апеляційних скарг були постановлені з порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що копію оскаржуваного судового рішення та ухвали суду апеляційної інстанції від 13 жовтня 2023 року про повернення апеляційної скарги він не отримував.

Верховний Суд не приймає дані доводи заявника, оскільки ці доводи спростовуються тим, що вдруге апеляційну скаргу представник заявника подав 17 жовтня 2023 року, що свідчить про отримання ним ухвали суду від 13 жовтня 2023 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року друга апеляційна скарга була повернута заявнику в зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року дану ухвалу було залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Крім того, заявником вже оскаржувалася ухвала Київського апеляційного суду

від 19 лютого 2024 року до суду касаційної інстанції, та ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Вже після перегляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, заявник 18 вересня 2024 року подав до Верховного Суду другу касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, при цьому касаційна скарга датована 20 березня 2024 року.

Даний факт свідчить про зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку та дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана

з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду

від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском строку апеляційного оскарження, обґрунтовано, відповідно до вимог статті 357 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки причини пропуску строку апеляційного оскарження були визнані неповажними, підстав для поновлення строку не встановлено, а у другому клопотанні не наведено інших поважних причин пропуску процесуального строку та не надано жодних доказів.

Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що заявником було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 171/1584/18 (провадження № 14-432цс19).

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня

2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник