Номер провадження: 22-ц/813/2024/24
Справа № 521/4516/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

представник відповідача - Звєзділіна - Полішко Анастасія Дмитрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Мирончук Н.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг.

Позивач просив суд:

- Визнати кредитний договір № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року - недійсним;

- Визнати пункт 1.5 кредитного договору №014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року - недійсним;

- Зобов`язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Код ЄДРПОУ 011, м. Київ, вул. Лескова,9) зарахувати сплачену позичальником комісію у розмірі 0,5 % від суми кредиту, що становить 190 доларів США у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором №014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року;

- Визнати додаткові угоди №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015 р., №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20672 до кредитного договору №014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року та додатки до них недійсними з моменту укладення кредитного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що згідно Висновку експертного дослідження № 141/с, від 20.09.2019 року, укладений Кредитний договір № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 р. та подальші додаткові угоди з додатками укладені з порушенням діючого Законодавства та порушують права позивача (а. с. 53 - 72, т. 1), а саме: реальна відсоткова ставка по Кредитному договору № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року становить 14,4 % річних, тоді як у договорі вказано процентну ставку 13 %. Реальна відсоткова ставка по Додатковій угоді № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671, від 31.07.2015 року до кредитного договору № 014/0059/74/43350, від 23.12.2005 року складає 20,92 % річних, тоді як у договорі вказано процентну ставку 17 %. Фактично, позичальник повинен був продовжувати оплату вже двох кредитних договорів: залишок по валютному кредиту по договору 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 р. та новий кредит по додатковій угоді №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015р. з оплатою 19 % річних у гривні, що не відповідає вимогам п.п.1, п. 2, ст. 25 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» (а. с. 71 - 72, т. 1).

Стороною відповідача на спростування зазначеного висновку, власного висновку чи будь-яких інших доказів до суду не надано.

Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За даних обставин, додаткова угода №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015р, додаткова угода №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20672 до кредитного договору №014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року містять несправедливі умови договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними з моменту укладення кредитного договору.

У відповідності до частини 5 та частини 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Суд зазначив, що заявлене представником відповідача клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на те, що про порушення його прав позивачу стало відомо після ознайомлення з Висновком експертного дослідження, який було складено 20.09.2019 року, до суду позивач з позовом звернувся 25.03.2020 року.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 про захист порушеного права споживача фінансових послуг.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок експерта як джерело доказів не має переваги перед іншими доказами, не є обов`язковими і підлягає критичному оцінюванню з боку суду в провадженні якого перебуває справа, адже він, як будь-який інший доказ, повинен ретельно, всебічно перевірятися й оцінюватися.

Під час оцінювання висновку експерта суду необхідно також оцінити висновок експерта з точки зору його повноти та наукової обґрунтованості. Висновок судової експертизи є одним із процесуальних джерел доказів, а фактичні дані, взяті з нього, підлягають дослідженню так само, як і решта здобутих іншим шляхом доказів.

Отже, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо висновку експертного дослідження є суперечливим та інші матеріали справи не дослідженні належним чином.

Апелянт вважає, що висновок експерта жодним чином не доводить недійсність кредитного договору та додаткових угод. Окрім того, в матеріалах справи наявна копія кредитної справи, яка спростовує висновки експерта.

Зазначає, що на момент укладення Кредитного договору № 01-4 І 59/74/43350 від 23.12.2005, діяла редакція ЗУ «Про захист прав споживачів» від 05.12.2003.

В даному договорі позичальник власноручно зазначив: «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання кредитного договору мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договорі зроблений мною власноручно та добровільно».

В Додатковій угоді до Кредитного договору від 27.02.2007, позичальник власноручно засвідчив: «Додаткова угода мною прочитана, її умови та правові наслідки підписання додаткової угоди мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цією додатковою угодою зроблено мною власноручно та добровільно».

Додатками до Додаткових угодам № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 я 31.07.2015 року та №014/0059/74/4330/81-1-0-00/20672 від 31.07.2015 року, є Додатки № 2 сукупна вартість кредиту.

Отже, Банком виконані всі вимоги щодо інформування ОСОБА_1 про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та інші умови, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

На думку АТ «Райффайзен Банк», позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізнався 23.12.2005, в момент укладання між ним та Банком кредитного договору, дійсність якого оспорюється.

Разом з тим, з позовною заявою до суду про визнання недійсними договорів звернувся 25.03.2020 року, тобто через 15 років після укладення кредитного договору.

Представником Банку під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності. Вважає хибним відхилення судом першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності та висновок суду про те, що нібито позивачу про порушення його прав стало відомо після ознайомлення з Висновком експертного дослідження, який було складено 20.09.2019 та це є нібито поважною підставо для поновлення строку позовної давності, оскільки жодних доказів на підтвердження неможливості отримання висновку експерта раніше та своєчасного звернення в суд позивачем не надано.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду. В режимі відеоконференції прийняла участь представник апелянта . Сторона позивача не зявилась заяв по справі не надала, що у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представницю апелянта, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 014/0059/74/43350, за умовами якого: надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 38000,00 (тридцять вісім тисяч) доларів США; для споживчих цілей; процентна ставка за користування кредитом 13 відсотків річних; кредит надається на 240 місяців з 23.12.2005 року по 23 грудня 2025 року; сума щомісячного погашення кредиту та відсотків у розмірі 445,20 (чотириста сорок п`ять доларів США 20 центів); при наданні кредиту Позичальник додатково сплачує на користь Кредитора комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0,5% від суми кредиту, що становить 190 доларів США; відкрити Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 та надати Позичальнику кредитні кошти, за умови надання Позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п. 3.5 даного Договору; здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу Кредитора щомісячно до: 05 (п`ятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 23.12.2025 р. на рахунок зазначений в п.5.1 Договору; щомісячно до 05 (п`ятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 , в АППБ «Аваль», МФО 328351 (п. 6.1. Договору); до отримання коштів здійснити страхування свого життя та страхування від нещасних випадків на користь Кредитора, в сумі не меншій за суму кредиту, та сплатити страховий платіж. Після укладення договору застави здійснити страхування заставного майна на користь Кредитора. Щорічно, до дати закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, протягом всього строку дії кредитного договору поновлювати дію договорів страхування в сумі, не меншій за залишок заборгованості на момент страхування, та надавати Кредитору у 5-ти денний термін копії платіжних документів про сплату страхових внесків та копії документів, які підтверджують продовження терміну дії договору страхування (або полісу) п. 6.7. Договору); - зміни в Договорі оформляються додатковими угодами, які стають невід`ємною частиною Договору (п. 12.2.) (а. с. 14 - 17, т. 1).

27.02.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладена Додаткова угода до кредитного договору № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 р. про зміну редакції пункту 6 кредитного договору № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005, згідно якої змінено число 05 (п`яте) на 15 (п`ятнадцяте) щомісячного погашення кредиту (а. с. 35, т. 1).

19 грудня 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаток № 2 до кредитного договору № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року Графік погашення кредиту, згідно якого сума щомісячного погашення кредиту та відсотків становить 445,20 дол. США.

31.07.2015 року між відповідачем та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 до кредитного договору №014/0059/74/43350, від 23.12.2005 року, про зміни умов кредитування. Графік погашення кредиту за ануїтентною схемою погашення є Додатком №1 до Додаткової угоди.

31.07.2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20672 до кредитного договору № 014/0059/74/43350, від 23.12.2005 року, з додатками № 1, 2, які є невід`ємною його частиною (а. с. 24 - 34, т. 1).

Згідно Висновку експертного дослідження № 141/с, від 20.09.2019 року, укладений Кредитний договір № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 р. та подальші додаткові угоди з додатками укладені з порушенням діючого Законодавства та порушують права позивача (а. с. 53 - 72, т. 1), а саме: реальна відсоткова ставка по Кредитному договору № 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року становить 14,4 % річних, тоді як у договорі вказано процентну ставку 13 %. Реальна відсоткова ставка по Додатковій угоді № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671, від 31.07.2015 року до кредитного договору № 014/0059/74/43350, від 23.12.2005 року складає 20,92 % річних, тоді як у договорі вказано процентну ставку 17 %. Фактично, позичальник повинен був продовжувати оплату вже двох кредитних договорів: залишок по валютному кредиту по договору 014/0059/74/43350 від 23.12.2005 р. та новий кредит по додатковій угоді №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015р. з оплатою 19 % річних у гривні, що не відповідає вимогам п.п.1, п. 2, ст. 25 Закону України «Про фінансову реструктуризацію» (а. с. 71 - 72, т. 1).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що додаткова угода №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015р, додаткова угода №014/0059/74/43350/81-1-0-00/20672 до кредитного договору №014/0059/74/43350 від 23.12.2005 року містять несправедливі умови договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними з моменту укладення кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За положеннями абзацу 2 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання правочину (чи його частини) недійсною.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним

Тобто у разі визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновок експерта жодним чином не доводить недійсність кредитного договору та додаткових угод. Окрім того, в матеріалах справи наявна копія кредитної справи, яка спростовує висновки експерта.

Колегія суддів зазначає, що на момент укладення Кредитного договору № 01-4 І 59/74/43350 від 23.12.2005, діяла редакція ЗУ «Про захист прав споживачів» від 05.12.2003. В редакції від 05.12.2003 ЗУ «Про захист прав споживачів» були відсутні норми, що регулювали процедуру надання кредитів споживачам, а також були відсутні норми, що зобов`язували Банк повідомляти особу, що отримує кредит про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплаті відсотків та про державні субсидії, на які споживача має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В подальшому, затверджено нову редакцію Закон України «Про захист прав споживачів», в якій, зокрема, введено обов`язок кредитодавця доводити до відома споживача фінансових послуг вищезазначені умови кредитування.

Водночас, в даному договорі позичальник власноручно зазначив: «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання кредитного договору мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договорі зроблений мною власноручно та добровільно».

В Додатковій угоді до Кредитного договору від 27.02.2007, позичальник власноручно засвідчив: «Додаткова угода мною прочитана, її умови та правові наслідки підписання додаткової угоди мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цією додатковою угодою зроблено мною власноручно та добровільно».

Додатками до Додаткових угодам № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015 року та №014/0059/74/4330/81-1-0-00/20672 від 31.07.2015 року, є Додатки № 2 сукупна вартість кредиту.

Отже, Банком виконані всі вимоги щодо інформування ОСОБА_1 про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та інші умови, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до винесення рішення із порушенням норм матеріального права.

Кредитний Договір, Додаткові угоди до Кредитного договору, оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами позичальника з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договорів та їх укладення.

З вищенаведеного випливає, що Банк та ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, встановили Факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

До підписання договорів, позивач мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договорів, проте договори були підписані та кредитний договір виконувався позичальником. Позивач не звертався до Банку із заявами про надання додаткової інформації або роз?яснення певних положень договорів.

При оформлені кредитного договору, ОСОБА_1 був ознайомлений з цими умовами, про що свідчить його підпис у кредитному договорі, додаткових угодах до кредитного договору.

В Кредитному договору позичальник власноручно зазначив: «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання кредитного договору зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблено власноручно та добровільно».

Зазначені висновки експерта у частинах 1-3 про те, що неможливо відповісти на питання щодо визначення розміру щомісячних платежів та графіку їх погашення, а також те, що заборгованість нібито необґрунтовано збільшилась, не відповідають обставинам справи та спростовується матеріалами кредитної справи, а також підтверджується Кредитним договором, додатком №1 до Кредитного договору та Додатком № 2 до Кредитного договору.

Висновок експерта в частині 4 є помилковим, а пункт 1.5 Кредитного договору жодним чином не суперечив діючому законодавству України в тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції на моменту укладення кредитного договору.

Висновок експерта в частині 5 реальна відсоткова ставка за Кредитним договором-14,7 %, а реальна ставка за Додатковою угодою № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015 складає 20,92 % не підтверджено жодними доказами та спростовується Кредитним договором та Додатковими угодами.

У частині 6 висновку експерта зазначено, що неможливо надати відповідь на питання щодо нарахування відсотків, оскільки для відповіді на дане питання необхідно дослідити документи банківського обліку зарахування та розподілу платежів, а також графік погашення заборгованості.

Пунктом 3.3. Кредитного договору, сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредиту.

При цьому відсотки за користування кредиту нараховується на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (частково надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Окрім того, Додатком 1 до Кредитного договору від 23.12.2005 року було визначено відсоткову ставку 13 % річних та суму щомісячного погашення кредиту та відсотків-до 05 числа кожного місяці-445,20 дол. США.

Таким чином, нарахування Банком відсотків жодним чином не суперечить вимогам законодавства України про кредитування та сторонами Кредитного договору та Додаткових угод відповідні положення були погоджені.

Додатковою угодою № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015 сторони дійшли згоди змінити умови кредитування та відповідно було визначено новий графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, відповідно до п. 5 Додаткової угоди, позичальник засвідчив, і Додаткової угоди відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, крім того ЗУ «Про фінансову реструктуризацію», який визначає умови та порядок проведення процедури добровільної фінансової реструктуризації боржника із вжиттям заходів, передбачених цим Законом, було прийнято 14.06.2016, а Додаткову угоду укладено 31.07.2015.

Таким чином, висновок експерта в частині 7 є хибним, оскільки укладення Додаткової угоди № 014/0059/74/43350/81-1-0-00/20671 від 31.07.2015 відбулось на добровільних засадах та жодним чином не суперечило вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позичальник після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки позивач сплачував кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для нього умов спірних пунктів кредитного договору на момент укладення.

З огляду на вищевикладене, кредитний договір укладений між сторонами не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідали його внутрішній волі, правочини вчинялись у формі, встановленій законом, оспорюванні пункти договору узгоджувалися сторонами, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, станом на дату направлення апеляційної скарги, позивач продовжує виконання кредитних зобов`язань та відповідно внесення грошових коштів.

Таким чином, внесення позивачем коштів на рахунок погашення кредитного договору, свідчить про визнання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та узгодження дій між позичальником та кредитором. Окрім того, враховуючи те, що ані Кредитним договором, ані додатковими угодами права позичальника не порушені, апеляційний суд вважає, що дії позивача щодо оскарження договорів, направлені на ухилення від виконання зобов`язань.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 267 ЦК України, передбачено наслідки спливу позовної давності.

За приписами частини третьої вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем надано до суду таку заяву до винесення судом рішення у справі.

Частиною четвертою ст. 267 ЦК України, встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, суд зазначає, що заявлене представником відповідача клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на те, що про порушення його прав позивачу стало відомо після ознайомлення з Висновком експертного дослідження, який було складено 20.09.2019 року, до суду позивач з позовом звернувся 25.03.2020 року.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Н.В. Стахова

Ю.П. Лозко