Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/833/22
Провадження № 2/945/222/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Карабут В.В.; позивача ОСОБА_1 ; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ; відповідача ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, з відповідачем в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, цивільну справу № 945/833/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області, Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітнього сина, -

встановив:

15 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про визначення місця проживання малолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з квітня 2016 року вони з відповідачем проживали однією родиною без реєстрації шлюбу; за час співмешкання з відповідачем у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося та стосунки між сторонами фактично були припинені у вересні 2020 року. Після припинення сумісного проживання сторін однією сім`єю, дитина залишилася проживати разом із відповідачем, при цьому позивач забезпечував і продовжує надалі забезпечувати усім необхідним свою дитину.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що з часу припинення стосунків із відповідачем ОСОБА_3 , вона перешкоджає йому у спілкуванні з сином та не дає можливості приймати участь у його вихованні.

Від сусідів та знайомих відповідача позивачу стало відомо про те, що відповідач не працює, і майже не займається вихованням дитини. Натомість, позивач є підприємцем, який надає послуги з перевезення пасажирів, має постійний та стабільний дохід, проживає у власній квартирі. За місцем проживання та роботи позивач характеризується позитивно.

На думку позивача, він може забезпечити синові кращий рівень освіти. Також позивач вказував на те, що відповідач проживає на території, де ведуться активні бойові дії, при цьому його місце проживання є більш безпечним для дитини.

Посилаючись у позові на викладені вище обставини, а також на те, що відповідач вімовив позивачу у пропозиції проживання їхнього сина ОСОБА_4 з позивачем, останній просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина залишено без руху та позивачу надано десятидений строк для усунення недоліків, який рахувався з дня вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25 жовтня 2022 року, на виконання ухвали суду від 20 вересня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від позивача надійшов новий текст позовної заяви про визначення місця проживання малолітнього сина.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2022 року вказаний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у цивільній справі № 945/833/22 відкрито провадження. Постановлено разглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. До участі у справі залучено Орган опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області та Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, для подання суду письмових висновків щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батька, який бажає проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

27 січня 2023 року від Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про розгляд справи без представника Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області, у якому представник Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області, у тому числі, повідомив суд про неможливість підготовки висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, у зв`язку з тим, що дитина не проживає на території м. Южне, Одеського району Одеської області.

01 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_3 в системі «Електронний суд» сформувала до Миколаївського районного суду Миколаївської області відзив на позов, у якому заперечувала проти вимог позивача та просила відмовити позивачу у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач вказував на те, що після припинення у вересні 2020 року стосунків між сторонами, позивач цілий рік не виконував своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим, відповідач звернувся до суду з вимогами про стягнення з позивача аліментів на утримання їхнього сина. У подальшому, лише після застосування працівниками виконавчої служби до позивача заходів примусового стягнення заборгованості по сплаті аліментів, позивач почав здійснювати виплату аліментів на утримання дитини. Крім цього, позивач з початку 2022 року і по сьогоднішній день, не забезпечував дитину ні ліками, ні речами, ні іграшками, та місяцями не сплачував аліменти на її утримання. Також відповідач посилався на те, що належна позивачеві квартира, на яку позивач посилається у позові, з 2005 року знаходиться під арештами за порушення позивачем своїх фінансових і батьківських зобов`язань. Крім цього, відповідач заперечував проти твердження позивача про наявність у нього стабільного доходу, вказуючи на те, що невиконані позивачем кредитні зобов`язання, а також зобов`язання щодо сплати аліментів, на думку відповідача, спростовують вказане вище твердження позивача, щодо стабільності його фінансового стану. Водночас, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов вказувала на те, що позивач ОСОБА_1 з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну і впродовж семи місяців, не дзвонив їй та не цікавився дитиною взагалі. На думку відповідача, з даним позовом позивач звернувся до суду, з метою ухилення від проходження військової служби. Щодо посилання позивача на те, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з сином та не дає можливості приймати участь у його вихованні, відповідач вказував у відзиві на те, що позивач із ним спокійно не домовлявся про такі зустрічі з сином, а лише погрожував, що примусово забере хлопчика.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов також зазначила, що у березні 2022 року, через військову агресію Російської Федерації проти України та регулярні обстріли міста Миколаєва, у якому вона проживала разом із сином ОСОБА_4 , вона прийняла рішення переїхати проживати до Республіки Польща, де з часу прибуття намагається завжди працювати; у період з 01 серпня 2022 року по 30 листопада 2022 року була офіційно працевлаштована в клінінгову компанію, зараз продовжує працювати неофіційно. У відзиві відповідач заперечував і проти твердження позивача про те, що відповідач неспроможний забезпечити дитину, у тому числі, якісною освітою, і вказав, що усі витрати на дитину, зокрема, витрати на її освіту та лікування, яке дитина потребує, у зв`язку з тим, що є дитиною з інвалідністю, несе саме відповідач.

Також відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов просила суд викликати у судове засідання свідків: ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , які, на думку позивача, можуть дати свідчення по суті справи, а також здійснити запити до відповідної виконавчої служби, щодо стягнення аліментів з позивача, і до відповідних державних органів про притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

17 лютого 2023 року від Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло повідомлення про неможливість надання об`єктивного висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, у зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , не проживають; їхнє місце перебування Органу опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області не відоме.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 945/833/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області; Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітнього сина та призначити справу до судового розгляду по суті.

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про виклик у судове засідання свідків: ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , - задоволено.

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів, - залишено без задоволення.

29 травня 2023 року відповідачем ОСОБА_3 в системі "Електронний суд" сформовано заяву про проведення судових засідань з відповідачем, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2023 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про проведення судових засідань з розгляду цивільної справи № 945/833/22 у режимі відеоконференції з відповідачем поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon.

Постановлено проводити судові засідання з розгляду даної справи у режимі відеоконференції з відповідачем поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2024 року повторно зобов`язано Орган опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області в строк до 15 лютого 2024 року подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

28 березня 2024 року від Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшли, у тому числі: висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 11 березня 2024 року № 297/22-06-02; рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 21 березня 2024 року № 1558.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач заперечував проти наведених відповідачем у відзиві заперечень, посилаючись на те, що вони є неправдивими.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, посилаючись на відсутність обставин, за яких, на її думку, можливо визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача.

Представник Органу опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився; в матеріалах справи міститься клопотання представника Органу опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 28 березня 2024 року про розгляд справи без його участі.

Представник Органу опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, при цьому 23 лютого 2024 року начальник Служби у справах дітей Ольшанської селищної ради подав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей.

Суд заслухав у судовому засіданні сторін і представника позивача, дослідив матеріали справи та встановив таке:

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 36).

У вересні 2020 року стосунки між сторонами фактично припинені. Після припинення сумісного проживання сторін однією сім`єю, дитина залишилася проживати разом із відповідачем ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься Акт про фактичне непроживання від 31 січня 2023 року, складений депутатом Ольшанської селищної ради від округу № 1 у присутності сусідів відповідача ОСОБА_3 , які проживають у квартирному будинку АДРЕСА_2 , який доданий до матеріалів справи Службою у справах дітей Ольшанської селищної ради, з якого слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому за вказаною вище адресою фактично не проживає (а. с. 91).

Судом встановлено, що з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну, а саме з березня 2022 року відповідач ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_4 проживають у Республіці Польща.

Вказану обставину позивачем не спростовано.

Згідно з висновком Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 11 березня 2024 року № 297/22-06-02 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надання письмового висновку щодо вирішення спору, без встановлення і визначення матеріального стану, житлових умов і побутових умов, стану здоров`я, місця фактичного перебування матері дитини, потягне за собою порушення її особистих прав та законних інтересів. У зв`язку з викладеним вище, Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на розсуд суду.

Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 21 березня 2024 року № 1558 затверджено висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 11 березня 2024 року № 297/22-06-02 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно положеннями з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом встановлено, що з вересня 2020 року малолітній ОСОБА_4 проживає разом з мамою ОСОБА_3 за місцем її проживання. Дитині матір`ю створені всі необхідні умови для проживання та її розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Припинення стосунків між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства слідує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

На підставі викладеного вище, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд, в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю в атмосфері любові, турботи та захисту, добросовісне виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно сина, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення сина всім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, приходить до висновку про необґрунтованість позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України)

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач ОСОБА_1 до позовної заяви не додав доказів про існування виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на виховання та розвиток дитини.

Оскільки позивачем не надано суду належних та достатніх доказів про наявність обставин, за яких слід визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача, і це сприятиме найкращим інтересам дитини, суд вважає вимогу позивача такою, що не підлягає задоволеню.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє позивача права спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні ним своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні й може реалізовувати свої права, шляхом домовленості з мамою дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Южненської міської ради Одеського району Одеської області; Орган опіки та піклування Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітнього сина, - відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

Повне рішення складено 06 травня 2024 року