Справа № 404/2889/22
Номер провадження 2/404/701/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Шевчук Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 у червні 2022 року звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України № 140/о від 21.02.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » за скороченням чисельності та штату працівників», поновленням ОСОБА_1 на посаді перекладача служби сертифікації Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України, стягнення з Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.02.2022 року по день ухвалення судом I інстанції рішення по справі, та стягнення з Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. В обгрунтування позову зазначено, що з 05 лютого 2018 року на підставі наказу №68/о від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 прийнято на посаду перекладача служби сертифікації за рахунок ГРД академії до Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету з посадовим окладом 3207,00 грн. На підставі заяви позивача від 29 червня 2021 року наказом №510/о від 01 липня 2021 року Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерство освіти і науки України, останню з 01 липня 2021 року переведено на утримання за рахунок загального фонду з раніше встановленою оплатою. Листом №0108/482 від 21 березня 2022 року відповідач повідомив позивача, що 22 жовтня 2021 року було видано наказ №503 про скорочення штату працівників, а 26 жовтня 2021 року відповідно до вимог наказу отримано рапорт начальника служби сертифікації щодо скорочення посади перекладача за рахунок ГРД. Згідно наказу №140/о від 21 лютого 2022 року позивача було звільнено з посади перекладача служби сертифікації у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Позивач стверджує, що з наказом про скорочення штату працівників із додатком, перелік вакансій та попередження від 20 грудня 2021 року її не ознайомили і належним чином не повідомили. Зазначає, що якби позивача у встановлені чинним законодавством строки було ознайомлено із наказом про скорочення та надано список вакансій, позивач написала б заяву про переведення її на посаду перекладача служби ВМЗ, яка станом на 13 грудня 2021 року згідно списку вакансій була вільна. Ознайомившись із документами щодо свого звільнення, наданими відповідачем у відповідь на адвокатські запити, позивач вважає, що наказ про її звільнення з займаної посади є протиправним та підлягає скасуванню з подальшим поновленням її на роботі та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач зазначає, що її незаконне звільнення завдало останній душевних страждань, оскільки прос воє звільнення остання дізналась в день самого звільнення, і вже не мала можливості перевестись на іншу посаду до відповідача, як і не мала можливості шукати собі нову роботу протягом двох місяців після прийняття наказу про скорочення її посади, оскільки не була належним чином повідомлена про таке скорочення. А відтак, остання звернутлас до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (том 1, а.с.58).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 вересня 2022 року поновлено відповідачеві Льотній академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України процесуальний строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, для подання відзиву на позовну заяву (том 1, а.с.62).

Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 26574 від 26.09.2022 року), в якому останній заперечує проти задоволення позову, зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключно компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою частиною права та управління діяльністю підприємством чи установою. Вказує, що у зв`язку зі скрутним фінансово-економічним становищем академії, з метою оптимізації роботи академії 22 жовтня 2021 року було видано наказ про скорочення штату працівників № 503. На підставі рішень структурної комісії (протоколи 3-7) керуючись пунктом 1 статті 40, статті 49-2 Кодексу законів про працю України, частиною третьою статті 64 Господарського кодексу, з метою оптимізації роботи академії видано наказ № 1161 про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису», а саме: перекладача. Позивач відмовилася від ознайомлення з попередженням про скорочення та пропозиції зайняття однієї з вакантних посад, про що 20.12.2021 року було складено відповідний акт. Відповідач вважає, що виконав обов`язок щодо повідомлення працівника про наступне вивільнення у строк не пізніше двох місяців до дати звільнення. 21 лютого 2022 року наказом т.в.о. начальника академії № 140/о "Про звільнення за скороченням чисельності та штату працівників" за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України було звільнено ОСОБА_1 . З наказом позивач ознайомлена, а також ознайомлена із списком вакантних посад, проте відмовилася ставити підпис під списком вакансій та в наказі про її звільнення. Копію наказу та трудову книжку також отримувати відмовилася (том 1, а.с.67-146).

В свою чергу, позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив (вх. № 27704 від 05.10.2022 року) в якій остання зазначає, що позивач звертає увагу, що у заявлених позовних вимог оскаржується саме наказ відповідача №140/о від 21 лютого 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 за скороченням чисельності та штату працівників». Наказ відповідача №503 від 22 жовтня 2021 року «Про скорочення штату працівників» та наказ №1161/о від 14 грудня 2021 року «Про скорочення штату працівників» позивачем не оскаржуються. Зазначає,що фактично наказом про скорочення відповідачем було скорочено виключно посаду позивача (том 1, а.с.147-171).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2022 року витребувано у Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України перлік вакантних посад, який пропонувався ОСОБА_1 для ознайомлення 21.02.2022 року та докази ознайомлення із таким переліком ОСОБА_1 (том 1, а.с.175).

На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2022 року відповідачем надано до суду витребовувані докази (вх. № 32553 від 14.11.2022 року; том 1, а.с.179-215).

Через канцелярію суду позивачем подано письмові пояснення (вх. № 36079 від 09.12.2022 року), в яких остання зазначає, що різниця між штатними розкладами станом на 01 грудня 2021 року та за 2022 рік складає 68,3 посади та 775633,99 грн. Посилаючись на штатний розпис вважає, що скорочення посад фактично не відбулось (том 1, а.с.180-226).

Відповідачем до канцелярії суду подано заперечення (вх. № 2893 від 31.01.2023 року) в яких зазначно, що поданий льотною академією штатний розпис підтверджує скорочення посали перекладача в Службі сертифікації. Дійсно Льотною академією було подано список вакансій станом на 08 лютого 2022 року, тому що даний список є виключно внутрішнім документом і змінюється в разі появи нових вакансій. На спику вакансій від 08.02.2022 року є ознайомлення осіб станом на 14.02.2022 року та 16.02.2022 року. 21 лютого 2022 року були тіж самі вакансії, що і 08.02.2022 року зміни не вносилися, тому новий список не друкувався. В зв`язку з тим, що позивач відмовилась ставити підпис під наданим списком вакансій було складено акт від 21.02.2022 року, який підтверджує що ОСОБА_1 ознайомилась з наказом про звільнення, з списком вакантних посад, проте ставити підпис відмовилась. Отже, у зв`язку з відсутністю роботи для перекладача у службі сертифікації, з метою оптимізації роботи академії, зокрема служби сертифікації і юуло прийнято рішення про скорочення посади перекладача служби сертифікації. А відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову (том 1, а.с.228-232).

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. В судове засідання призначене на 12 вересня 2024 року позивач не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 37447 від 12.09.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (том 2, а.с.45).

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову вказуючи на обставини викладені у відзиві на позов. В судове засідання призначене на 12 вересня 2024 року представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 37463 від 12.09.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (том 2, а.с.46).

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Згідно Витягу з наказу № 68/о від 01 лютого 2018 року «Про прийом працівників, виключення із списків академії тощо», прийнято ОСОБА_1 перекладача служби сертифікації з 05.02.2018 року з посадовим окладом 3207,00 грн., 10 т.р. ЄТС за рахунок ГРД академії (том 1, а.с.31).

Відповідно до наказу начальника Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерство освіти і науки України № 167 від 07 квітня 2021 року «Про скорочення штату працвників та внесення змін до штатного розпису», на підставі рішення структурної комісії протокол № 3 від 23 березня 2021 року, керуючись пунктом 1 статті 40, статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України з метою оптимізації роботи академії, внесено зміни до штатного розпису Льотної академії Національного авіаційного університету, скоротивши наступні посади, зокрема служба сертифікації: 1 посада перекладача (спецфонд) (том 1, а.с.103-104).

Розпорядженням начальника Льотної академії Національного авіаційного університету № 187 від 20 квітня 2021 року «Про надання списків працівників», зобов`язано в зв`язку з проведенням консультацій із профспілкою, начальникам структурних підрозділів, зазначених в наказі № 167 до 21 квітня 2021 року надати до відділу кадрів списки працівників, посади яких підлягають до скорочення для видання наказу про їх можливе вивільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1, а.с.105).

Начальником служби сертифікації на виконання розпорядження начальника Льотної академії Національного авіаційного університету № 187 від 20 квітня 2021 року «Про надання списків працівників» подано рапорт, зі списком працівників служби сертифікації, які підлягають скороченню, а саме: ОСОБА_1 перекладач СС (том 1, а.с.106).

27 квітня 2021 року позивачу вручено попередження про звільнення її з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1, а.с.107).

ОСОБА_1 29 червня 2021 року подано до начальника Льотної академії Національного авіаційного університету заяву про утримання посади перекладача служби сертифікації за рахунок загального фонду (бюджету) академії (том 1, а.с.32).

Наказом начальника Льотної академії Національного авіаційного університету № 510/о від 01 липня 2021 року «Про переведення працівників, надання відпустки без оплати тощо» перекладача служби сертифікації ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року утримувати за рахунок загального фонду з раніше встановленою оплатою праці (том 1, а.с.33).

Відповідно до службової записки складеної начальником служби сертифікації на ім`я начальника Льотної академії Національного авіаційного університету від 20 вересня 2021 року, зазначено, що на даний час служба сертифікації займається підготовкою документів до сертифікації навчального закладу згідно наказу № 565 «Технічні вимоги та адміністративні процедури для льотних екіпажів цивільної авіації» , отже є нагальна потреба відновити посаду інженера з ліцензування та сертифікації замість посади перекладача (служба сертифікації не потребує перекладача) (том 1, а.с.108).

Наказом виконуючого обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету № 503 від 22 жовтня 2021 року «Про скорочення штату працівників» в зв`язку зі скрутним фінансово-економічним становищем академії, що підтверджується рапортом виконуючого обов`язки начальника планово-економічного відділу, на підставі рішення структурної комісії протокол № 4 від 21 жовтня 2021 року, керуючись пунктом 1 статті 40, статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України, з метою оптимізації роботи академії наказано провести скорочення штату працівників Льотної академії Національного авіаційного університету на 30 відсотків з врахуванням скорочення фонду оплати праці. Начальника структурних підрозділів в термін до 26 жовтня 2021 року надати до відділу кадрів пропозиції щодо осіб, кі підпадають під скорочення штатів по кожному структурному підрозділу (том 1, а.с.111).

Протколом № 5 засідання структурної комісії Льотної академії Національного авіаційного університету від 26 жовтня 2021 року ухвалено до 26 листопада керівникам структурних підрозділів надати списки про скорочення посад та до 01.11.2021 року списки працівників на зняття суміщення та сумісництва. Довести інформацію до працівників академії щодо відсторонення працівників академії від роботи без збереження заробітної плати, які ухиляються від щеплень проти COVID-19 (том 1, а.с.112).

Згідно рапорту начальника служби сертифікації від 26 жовтня 2021 року, для оптимізації роботи академії та згідно наказу № 503 від 22.10.2021 року щодо скорочення штату працівників, надано пропозицію щодо скорочення посади перекладача служби сертифікації за рахунок ГРД (том 1, а.с.113).

За витягом із наказу № 650 від 08 листопада 2021 року, у зв`язку із виробничою необхідністю внести зміни до штатного розпису Відділу міжнародних зв`язків академії з 01.11.2021 року за рахунок спецфонду: вивести посаду перекладач (том 1, а.с.135).

Відповідно до наказу № 1161/о від 13 грудня 2021 року «Про скорочення штату працівників» на підставі рішень структурної комісії, протоколи № 3-7, керуючись пунктом 1 статті 40, статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України, з метою оптимізації роботи академії вирішено внести зміни до штатного розпису Льотної академії Національного авіаційного університету, скоротивши штатні одиниці посад згідно додатку до даного наказу. Відповідно до чинного законодавства України, не пізніше ніж за два місяці, відділу кадрів попередити працівників, зазначених в додатку до даного наказу про можливе їх вивільнення та запропонувати їм переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи про звільнення працівників зазначених в додатку до цього наказу за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1, а.с.116).

Згідно додатку до наказу № 1161/о від 14.12.2021 року скороченню підлягає зокрема і посада позивача, а саме структурний підрозділ: служба сертифікації, посада перекладач (том 1, а.с.117-118).

Відповідно до листа ознайомлення з наказом № 1161/о від 14.12.2021 року навпроти прізвища ОСОБА_1 стоїть від підпису відмовилась (том 1, а.с.119).

Згідно акту від 20 грудня 2021 року складеного начальником відділу Кулик Л.О., старшим інспектором відділу кадрів Сорокіною Н.В., тимчасово виконуючого обов`язки начальника служби сертифікації ОСОБА_2 в присутності директора науково-технічної бібліотеки ОСОБА_3 , 20.12.2021 року об 11 год. 20 хв. в приміщенні науково-технічної бібліотеки перекладачу служби сертифікації ОСОБА_1 було вручено попередження про скорочення її посади, проте від підпису вона відмовилась. Відмовилась також ставити підпис про ознайомлення з наказом № 1161/о від 14.12.2021 року «Про скорочення штату праівників» та з вакансіями академії станом на 13.12.2021 року. Попередження про скорочення вручалось в приміщенні науково-технічної бібліотеки, оскільки ОСОБА_1 на своє робоче місце в службі сертифікації не з`являється (том 1, а.с.123).

Відповідно до попередження про скорочення штату від 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 від підпису з ознаймленням з даним попередженням відмовилась (том 1, а.с.125).

20 грудня 2021 року комісією в складі начальника відділу Кулик Л.О., старшого інспектора відділу кадрів Сорокіної Н.В., тимчасово виконуючого обов`язки начальника служби сертифікації ОСОБА_2 в присутності директора науково-технічної бібліотеки ОСОБА_3 , складено акт про те, що 20.12.2021 року перекладач служби сертифікації ОСОБА_1 на своє робоче місце на 8 годину не з`явилась. Лише об 11 год. 10 хв. вона разом зі своїм батьком прийшла в приміщення науково-технічної бібліотеки академії. Від надання письмових пояснень щодо своїє відсутності на роботі більше ніж три години відмовилась (том 1, а.с.127).

Цього ж дня складено акт про здійснення перекладачом служби сертифікації ОСОБА_1 прогулу без поважної причини (том 1, а.с.128).

18 лютого 2022 року комісією в складі начальника служби сертифікації ОСОБА_2 , начальника відділу Кулик Л.О., інженера відділу кадрів ОСОБА_4 , про те, що 16, 17, 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 здійснено прогули без поважних причин (том 1, а.с.129).

Наказом начальника Льотної академії Національного авіаційного університету № 140/о від 21 лютого 2022 року «Про звільнення працівників за скороченням чисельності штату працівників», звільнено перекладача служби сертифікації ОСОБА_1 21 лютого 2022 року у зв`язку зі скорочення чисельності штату працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за статею 44 Кодексу законів про працю України та грошової компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (том 1, а.с.130).

Цього ж дня складено про відмову ОСОБА_1 ознайомлюватись з наказом № 140/о від 21 лютого 2022 року про її звільнення, про відмову від підпису зі списком вакантних посад які їй пропонувались, про відмову надання письмового пояснення з яких причин вона здійснила три прогули 16, 17 ,18 лютого 2022 року, та відмову отримати трудову книжку (том 1, а.с.131).

На адресу позивача 21 лютого 2022 року направлено листа, в якому останній пропонують отримати трудову книжку у відділі кадрів академії (том 1, а.с.133).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) зазначено, що «частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення».

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частиною першою статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У частині другій вказаної статті визначений перелік осіб, яким за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі, а в частині третій статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тлумачення статті 42 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України, а також якщо це передбачено законодавством України. Застосування положень статті 42 Кодексу законів про працю України можливе серед всіх працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17 (адміністративне провадження № К/9901/922/17, К/9901/928/17) вказано, що «під час проведення вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому під час застосування положень статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення».

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Під час вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Під час вирішення питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників під час скорочення чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-43асі18) та постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 285/689/21 (провадження № 61-15801св21), від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21 (провадження № 61-5659св22), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), від 07 вересня 2021 року у справі № 306/2434/18 (провадження № 61-1771св20), від 26 червня 2019 року у справі № 641/5330/16-ц (провадження № 61-19724св18), на які, зокрема, заявник посилається у касаційній скарзі.

Тобто Верховний Суд уже неодноразово визначав перелік питань, які підлягають з`ясуванню судами під час розгляду трудових спорів, пов`язаних із звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Статтею 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено у статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами трудового законодавства України.

Тобто саме відповідач повинен спростувати доводи позивача та довести законність звільнення останньої з роботи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 381/4598/21 (провадження № 61-12466св23)

Конституційний Суд України (Другий сенат) у своєму рішенні у справі № 6-р(II)/2019 від 04 вересня 2019 року вказав на те, що допускається обмеження прав працівників, однак будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Соціально-правове значення трудових юридичних гарантій полягає у забезпеченні неухильного виконання нормативно-правових актів, що створює умови для безперешкодної реалізації людиною права на працю, інших трудових прав та запобігає їх порушенню […].

Враховуючи, що право на працю як фундаментальне право людини забезпечує існування, життєдіяльність особи завдяки тому, що людина своєю працею отримує ресурси, зокрема грошові кошти, на прожиття, держава гарантує, що працівник не може бути звільнений без дотримання відповідних гарантій.

Однією із гарантій при розірванні трудового договору за ініціативою роботодавця у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України) є вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України і передусім те, що про наступне вивільнення працівники персонально попереджаються не пізніше ніж за два місяці з одночасною пропозицією надання всіх вакантних на підприємстві посад. Отже, працівнику, посада якого скорочується внаслідок змін в організації виробництва і праці, повинні пропонуватися вакантні посади відповідно до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на роботодавця протягом усього строку попередження про вивільнення.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зазначили, про те, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України, однак сама позивач свідомо відмовлялась від ознайомлення із наказом «Про звільнення працівників за скороченням чисельності штату працівників», відмовлялась також і ознайомлюватись із списоком вакантних посад, та з попередженням про звільнення. Зазначали, що роботодавцем вчинено всі дії щодо дотримання вимог звільнення позивача, однак остання на робоче місце не з`являлась, для того щоб ознайомити позивача з вищевказаним документами інспектори відділу кадрів шукали позивача по всій академії.

Однак, в наданих позивачем поясненнях зазначено, що остання потерпала від зневажливого до себе ставлення з боку керівництва та працівників академії, заначила що не мала жодного матеріального забезпечення для виконання своєї трудової діяльності, професійні обов`язки виконувала на особистому ноутбуці, також вказала на важливий фактор, що не мала постійного робочого місця, а тому була вимушена працювати по всій території академії. Останнім часом, працювала у бібліотеці академії, оскільки там була спокійна атмосфера і позивач могла виконувати свої посалові обов`язки. Також вказала, що відповідачу було відомо про те, де останнім часом працювала позивач.

Оскільки тягар доказування законності звільнення покладено саме на відповідача, а останнім жодним чином не доведено те, що за позивачем було закріплено робоче місце, крім того, допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили вказаного, тому суд вважає, що відповідачем належним чином не дотримано вимог трудового законодавства під час звільнення позивача. Позивач не мала закріпленого за нею робочого місця, а тому суд погоджується з доводами позивача, що вона не була ознайомлена з наказом про скорочення чисельності штату працівників, як і не була ознайомлена в строк визначений Кодексом законів про працю України про її вивільнення із займаної посади. А отже, суд дійшов висновку про грубе порушення відповідачем процедури звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що є самостійною підставою для поновлення на роботі.

Крім того, з наданих в судовому засіданні пояснень позивача, відповідача та свідків, суд погоджується з ОСОБА_1 , про те, що відносно неї з боку відповідача вчинявся мобінг. Оскільки, вона не мала закріпленого робочого місця, не мала змоги повноцінно виконувати свої трудові обов`язки.

Про вказане також свідчять безліч складених актів про нібито прогули позивачем без поважних причин, при тому, що останню звільнено не за прогули, а за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Статтею 2-2 Кодексу законів про працю України України передбачено, що мобінг (цькування) -систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, з окрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого залякую чого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошенняна зустрічі наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівникана робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду оботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій,бонусів таінших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Отже суд вважає, що в діях відповідача наявні ознаки мобінгу щодо позивача, зокрема, перешкоджання виконанню своєї трудової функції, не створення належного робочого місця, неодноразові намагання звинуватити позивача в прогулах, без відповідного законодавчого реагування.

Під час допиту свідків вбачалось упереджене ставлення працівників до позивача, а також в складених документах (актах, списках) щодо позивача про відмову ознайомитись містяться упереджні вислови та налаштування (а.с. 39, 42, 44). Все це свідчить про негативне виокремлення працівника з колективу та створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем належним чином не доведено дотримання процедури звільнення позивача із займаної посади, а також відповідач не переконав суд, що відбулось скорочення чисельності штату працівників в розумінні трудового законодавства, суд вважає що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.02.2022 року по день поновлення на роботі.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Позивач була звільнений із займаної посади з 21 лютого 2022 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є грудень 2021 року та січень 2022 року, загалом 41 робочий день, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 286,95грн. (11765,00 грн.) / (22 дн.+19 дн.) ).

При цьому, період звільнення позивача з 22.02.2023 року і по день поновлення на роботі - 12.09.2024 року становить 663 робочі дні.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.02.2022 року і по день поновлення на роботі - 12.09.2024 року становить 190247,85 грн. (286,95 грн. х 663 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 22.02.2022 року і по день поновлення на роботі - 12.09.2024 року в сумі 190247,85 грн.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 Цивільний кодекс України).

Крім того, у частині першій статті 237-1 Кодексу законів про працю України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкод має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, з урахуванням наведених обставин, характеру страждань позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, суд вважає, що моральна шкода у розмірі 10000,00 грн. є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звільнений від сплати судового збору, та враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн., за позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу, та судовий збір за позовну вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 198,48 грн., виходячи з такого розрахунку: (10000,00 грн. х 100 % : 50 000,00 грн. х 992,40 грн.). А також стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в загальній сумі 2894,88 грн., а саме 992,40 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі, та 1902,48 грн. за позовну вимогу майнового характеру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 41, 42, 49-2, 139, 149, 235, 237 -1 Кодексу законів про працю України, статтями 10, 11, 76-81, 141, 258, 263-265, 272 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення завданої моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України № 140/о від 21.02.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » за скороченням чисельності та штату працівників».

Поновити ОСОБА_1 на посаді перекладача служби сертифікації Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України.

Стягнути з Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 190247,85 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., та судовий збір в сумі 1190,88 грн.

Стягнути з Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України на користь держави судовий збір в сумі 2894,88 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засідання було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складння повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Льотна академія Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України, ; місцезнаходження: 25005, місто Кропивницький, вулиця Добровольського, будинок № 1;

Повний текст рішення суду складено 13.09.2024 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда