Провадження №: 2/752/5732/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., за участю секретаря судового засідання Костюк В.О., розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна,

Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро тезнічної інвентаризації»

про скасування реєстрації права власності на квартиру, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) , в якій позивач просить:

- скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підстав довідки, виданої ЖБК «Каштан» за № 270 від 26 грудня 1991 року, зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 02 березня 1993 року за реєстровим № 169/31667;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позову позивач послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Крім позивача, спадкоємцями першої черги є батьки померлого - відповідачі у справі, які відмовились від прийняття спадщини на користь позивача.

Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину, що залишилась після смерті батька шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса, проте, оформити спадщину не змогла, у зв`язку з подвійною державною реєстрацією права власності на спадкове майно.

Як стало відомо позивачу від приватного нотаріуса, право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно даними Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано двічі: за ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом другої Київської державної нотаріальної контори Зайомой Т.Р. за реєстраційним № 2-с-630 та зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 24 травня 1991 року за реєстровим № 31667 та за ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ЖБК «Каштан» № 270 від 26 грудня 1992 року, зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 02 березня 1993 року за реєстровим № 169/31667.

Враховуючи, що позивач прийняла спадщину після смерті батька у вигляді квартири, проте, у зв`язку з подвійною реєстрацією права власності на квартиру, не може оформити свідоцтво про право на спадщину, позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олену Володимирівну, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», призначено підготовче засідання.

Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, натомість, на адресу суду надійшли заяви про визнання позову, в яких відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували та просили їх задовольнити.

В підготовче засідання 28 серпня 2024 року позивач, її представник та відповідачі не з`явились, про дату, час та місце його проведення були належним чином повідомлені, надали суду письмові заяви з проханням розглянути справу за їх відсутністю, позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували та також просили їх задовольнити. Треті особи в підготовче засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, письмових пояснень на позов не надали.

Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з частиною другою статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною четвертою статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи заяви відповідачів про визнання позову та розгляд справи за їх відсутністю, суд, керуючись частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за доцільне розглянути дану цивільну справу у підготовчому засіданні.

Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02 вересня 1965 року.

Своєю чергою, як вбачається з наявною в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наданої суду копії договору дарування від 24 травня 1991 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом другої Київської державної нотаріальної контори Зайомой Т.Р. за реєстраційним № 2-с-630 та зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 24 червня 1991 року за реєстровим № 31667, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Водночас, згідно довідки, виданої ЖБК «Каштан» № 270 від 26 грудня 1992 року, зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 02 березня 1993 року за реєстровим № 169/31667 право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27 жовтня 2023 року складено відповідний актовий запис № 18409 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 .

Згідно наданих суду матеріалів спадкової справи № 119/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 31 жовтня 2023 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, в якій зазначила, що приймає спадщину, яка залишилась після його смерті.

Крім ОСОБА_1 , спадкоємцями І черги до майна померлого ОСОБА_4 є його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відмовились від прийняття спадщини після смерті їх сина на користь онуки - ОСОБА_1 , про що подали приватному нотаріусу відповідні заяви.

За даними Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15 травня 2024 року КВ-2024 № 16934, приватного нотаріуса повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого другою Київською державною нотаріальною конторою 24 травня 1991 року, № 2-с-630 та зареєстрованого в Бюро 24 червня 1991 року за реєстровим № 31667 та за ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ЖБК «Каштан» № 270 від 26 грудня 1992 року, зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 02 березня 1993 року за реєстровим № 169/31667.

У зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 червня 2024 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що за час життя померлий ОСОБА_4 заповіту щодо належного йому на праві власності майна не складав. Окрім позивача, спадкоємцями І черги є батьки ОСОБА_4 - відповідачі у справі.

Як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк, а інші спадкоємці - батьки померлого ОСОБА_4 відмовились від її прийняття на користь онуки - ОСОБА_1 , про що подали приватному нотаріусу відповідні заяви.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Таким чином, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (пункт 11 частини першої статті 346 ЦК України).

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (пункт 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Таким чином, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

За відсутності в Державному реєстрі прав відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Відомості з Державного реєстру прав презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_4 за час життя добросовісно вважав себе власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 травня 1991 року, відповідно до якого його мати - ОСОБА_2 подарувала належну їй на підставі довідки ЖБК «Каштан» від 18 травня 1991 року № 87 квартиру, про наявність запису про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на підставі довідки ЖБК «Каштан» від 26 грудня 1992 року № 270 стало відомо лише після його смерті.

Тобто у суду не виникає сумнівів щодо того, що реєстрація права власності ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Каштан» від 26 грудня 1992 року № 270 відбулась помилково.

Зважаючи на вищевикладене та надані докази у їх сукупності, а також враховуючи про необізнаність як позивача, так і відповідачів про наявність запису реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на підставі довідки ЖБК «Каштан» від 26 грудня 1992 року № 270, тобто, після реєстрації договору дарування відповідно до якого власником вказаної вище квартири є померлий ОСОБА_4 , суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 197-200, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підстав довідки, виданої ЖБК «Каштан» за № 270 від 26 грудня 1991 року, зареєстрованого в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 02 березня 1993 року за реєстровим № 169/31667.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті місті Києві, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,1 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, яка розташована на території Голосіївського району міста Києва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова