Справа № 346/6810/23
Провадження № 22-ц/4808/514/24
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

секретаря Гудяк Х.М.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Курка В.М.;

ОСОБА_2 адвоката Чобанюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року, постановлене у складі судді Махно Н.В. в м. Коломия, повний текст складено 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 07 червня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.04.2023 року розірвано. У даному шлюбі народилося четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.04.2023 року малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 . Зазначає, що судовим наказом Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. При цьому, позивач вказує, що відповідач, звертаючись із заявою для видачі судового наказу не вказала, що він є інвалідом першої «Б» групи з 02 червня 2016 року і потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що єдиним його доходом є пенсія, яка складає 2 760 гривень, а інших доходів не має, тому вказує, що сплата аліментів в повному розмірі є неможлива для нього. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються, згідно судового наказу Коломийського міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року з нього на користь відповідача, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та просить стягувати з нього на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від його пенсії (доходу).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом першої інстанції не враховано його стан здоров`я та фінансову спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Так, він є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду та витрачає значні кошти на лікування. Крім того, по стану здоров`я є непрацездатним, та ніде не працює, жодного іншого доходу крім пенсії не отримує. Просить врахувати суд, що обов`язок утримувати дітей покладається на двох батьків. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від частки його доходу (пенсії).

06 березня 2024 представник ОСОБА_2 адвокат Чобанюк М. М. через систему «електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що з відповідача стягуються мінімальні аліменти, які встановлені законом. Крім того, позивачем не доведено, що після постановлення судового наказу про стягнення аліментів у нього змінився сімейний стан або погіршився майновий стан чи виникли інші обставини, що впливають на можливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Курко В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу. Разом з тим, не заперечує, що з часу видачі судового наказу Коломийським міськрайонним судом від 12 вересня 2023 року про стягнення аліментів матеріальне становище платника аліментів не змінилось.

Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, що стягуються згідно судового наказу Коломийського міськрайонного суду від 12.09.2023 року, справа №346/4804/23, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без підтвердження зміни матеріального становища позивача, та без підтвердження погіршення здоров`я позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їхнім інтересам. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком, як матері так і батька, суд вважав, що позивачем не доведено підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 12.09.2023 року, справа №346/4804/23, тому прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 червня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Коломийського міськрайонного суду від 05.04.2023 року у справі №346/1181/23 розірвано, малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.6, 31).

В зареєстрованому шлюбі у сторі народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно судового наказу від 12.09.2023 року виданого Коломийським міськрайонним судом, справа №346/4804/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 30.08.2023 року і до повноліття дитини (а.с.11, 32).

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0732032 вбачається, що ОСОБА_7 має першу «Б» групу інвалідності з 02.06.2016 року та потребує постійного стороннього догляду (а.с.7, 27).

Згідно копії медичної довідки від 27.11.2023 року №344 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні (а.с.33).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що позивач отримує пенсію по інвалідності. З копії довідки про розмір аліментів, від 15.12.2023 року виданої Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не отримала аліменти від ОСОБА_1 у жовтні 2023 року та у листопаді 2023 року. Згідно копій виписок з медичних карт дітей сторін по справі : ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 вбачається, що діти хворіють, а згідно копій посвідчень вбачається також, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 є дітьми-інвалідами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач послався на те, що він є інвалідом першої «Б» групи з 02 червня 2016 року і потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що єдиним його доходом є пенсія, яка складає 2 760 гривень, а інших доходів не має, тому вказує, що сплата аліментів в повному розмірі є неможлива для нього.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною п`ятою статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно судового наказу від 12.09.2023 року виданого Коломийським міськрайонним судом, справа №346/4804/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 30.08.2023 року і до повноліття дитини (а.с.11, 32).

Частиною сьомою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що позивач і зробив.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено підстави передбачених статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, відсутність зміни сімейного стану позивача після винесення судового наказу Коломийського районного суду від 12 вересня 2023 року не змінився, посилання на те, він потребує постійного стороннього догляду встановлено актом огляду МСЕК №904 від 07.06.2016 року не є безумовною підставою для зміни стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. Крім того ці обставини вже існували на момент винесення судом судового наказу від 12 вересня 2023 року і це не є новими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів..

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом від 12 вересня 2023 року, тому відсутні передбачені законом підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

О.В.Пнівчук