Справа № 758/8084/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Щербак С.В.,

представника відповідача-1 - адвоката Цимбала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. № 52278313 від 19.05.2020 року (час 09:28:09) про державну реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За померлим ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на вказану квартиру у порядку спадкування після смерті батька. Рішення суду набрало законної сили. Ця квартира є єдиним житлом, яким постійно користується ОСОБА_1 , іншої нерухомості у власності позивача немає. Квартира АДРЕСА_2 є предметом іпотеки. Покійний ОСОБА_3 виступив майновим поручителем за кредитним договором № 49.35./333/07-СС від 10.08.2007 року, укладеним між гр. ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк». Про дані обставини свідчить укладений договір поруки № 49.35/333/ПЗЗЗ/07-СС та договір іпотеки № 33/333/1333/07-СС від 10 серпня 2007 року. Рішенням суду у справі № 2-1010/10 від 04.03.2010 року з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 стягнуто суму боргу у розмірі 175 000 доларів США у зв`язку з невиконанням боржником кредитного договору № 49.35./333/07-СС від 10.08.2007 року. В подальшому право вимоги за кредитним договором № 49.35./333/07-СС від 10.08.2007 року від ВАТ «Кредитпромбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 р.). Після смерті майнового поручителя ОСОБА_3 у жовтні 2014 р., новий кредитор (ПАТ «Дельта Банк») пред`явив свої вимоги до спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , подавши позов про стягнення предмета іпотеки у вересні 2016 року. На думку позивача, кредитор пропустив термін пред`явлення вимог до спадкоємців, встановлений ст. 1281 ЦК України. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав позов до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитора таким, що втратив право вимоги до спадкоємця в силу положень ст. 1281 ЦК України (пропуск кредитором строку пред`явлення вимог до спадкоємця). 09 липня 2020 року ОСОБА_1 дізнався, що право власності на належну йому квартиру АДРЕСА_2 було перереєстровано на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. № 52278313 від 19.05.2020 року (час 09:28:09) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач вважає рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. № 52278313 від 19.05.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень незаконним та таким, що потребує скасування з наступних підстав: 1) у порушення п. 4.3. іпотечного договору ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не повідомило позивача, який станом на травень 2020 року був власником квартири АДРЕСА_3 (тобто був іпотекодавцем) у порядку п. 4.1.- 4.2. Договору іпотеки про те, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності; 2) приватний нотаріус КМНО Черленюх Л.В. при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки зобов`язана була перевірити, зокрема, і те, чи було дотримано ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як іпотекодержателем, вимог розділу 4 Договору іпотеки № 33/333/1333/07-СС від 10 серпня 2007 року; 3) приймаючи рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , приватний нотаріус Черленюх Л.В., виконуючи функції державного реєстратора, не дотримала вимог ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 61 Постанови КМУ № 1127 та зареєструвала право власності на квартиру за вказаною адресою за Відповідачем без документів, які підтверджували би повідомлення Відповідачем-1 ОСОБА_1 про звернення на предмет іпотеки у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; 4) реєструючи право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватний нотаріус Черленюх Л.В. не дотримала вимог ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та умисно проігнорувала наявність суперечностей, які містилися у відомостях Державних реєстрів та документах, поданих ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»; 5) той факт, що предметом переуступки права вимоги було відчуження вимоги до померлої особи, не надає новому кредитору права задовольняти свої вимоги за рахунок майна, яке належить спадкоємцю; станом на 2020 рік у ПАТ «Дельта Банк» не могло бути права вимоги до померлого ОСОБА_3 , але могло бути лише право вимоги до його спадкоємця (позивача) за зобов`язанням померлого, однак таке право не було відчужено до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»; 6) враховуючи положення ч. 4 ст. 1281 ЦК України, ПАТ «Дельта Банк» пропустив строк для пред`явлення права вимоги до ОСОБА_1 та позбавився такого права на майбутнє. Таким чином, на думку позивача, у ПАТ «Дельта Банк» станом на 2020 рік взагалі не існувало жодних майнових прав вимоги до ОСОБА_1 , а тому відчужувати будь-якій третій особі неіснуючі права ПАТ «Дельта банк» взагалі не мав правової можливості.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Представником відповідача 1 - адвокатом Проценка М.М. подано відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Проценка М.М., з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволення позову, посилаючись на те, що 05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/K, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217, відповідно до умов якого права вимоги за Кредитним договором № 49.35/333/07-СС від 10.08.2007 року та Іпотечним договором № 33/333/І333/07-СС від 10.08.2007 року перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Станом на дату укладення Договору № 2149/K про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року за вищевказаним Кредитним договором сума заборгованості складала 4 101 990,91 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 07.02.2020 року направило повідомлення за № 10/02-38 про заміну кредитора у зобов`язанні та відступлення прав за договорами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресами, зазначеними у договорах. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 згідно інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно значиться ОСОБА_1 на підставі рішення суду за № 758/2309/16-ц, виданого 20.02.2017 року Подільським районним судом міста Києва. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року по цивільній справі № 758/11341/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 набув статусу іпотекодавця та має всі права й несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. 18.02.2020 року та 23.03.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» направило вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку») ОСОБА_4 (боржнику), ОСОБА_3 (іпотекодавцю за іпотечним договором) та ОСОБА_1 (спадкоємцю іпотекодавця). Всі зазначені вимоги-повідомлення повернулися ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за закінченням терміну зберігання. Відповідач стверджує, що ним було здійснено всі передбачені чинним законодавством України необхідні дії, спрямовані на набуття права власності на предмет іпотеки. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 61 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 26 лютого 2020 року (N 189) та наданих документів. Перед здійсненням державної реєстрації права власності нотаріусом було отримано інформацію, що за адресою: АДРЕСА_1 не значиться жодної зареєстрованої особи. Таким чином вказана квартира не використовується як місце постійного проживання іпотекодавцем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дане житлове майно.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., через канцелярію суду, було подано відзив, в якому просила просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що державна реєстрація права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі наданих заявником документів. Крім того, відповідачем-2 зазначено, що заявником ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було подано всі необхідні документи, передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Договір іпотеки, на підставі якого здійснювалась нотаріальна дія, містить іпотечне застереження (що має силу договору про задоволення вимог Іпотекодержателя), відповідно до якого Іпотекодержатель на свій розсуд має право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Нотаріусом було здійснено перевірку невідповідностей особи іпотекодавця ОСОБА_3 (за іпотечним договором) та власника оспорюваного майна - ОСОБА_1 (згідно Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно), виявлено наявність судових рішень по цивільним справам № 758/2309/16-ц та 758/11341/16-ц, відповідно до яких встановлено інформацію щодо переходу права власності на предмет іпотеки від спадкодавця ОСОБА_3 до спадкоємця ОСОБА_1 , а також визнання ОСОБА_1 іпотекодавцем. За результатом перевірки розповсюдження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено відсутність використання оспорюваного нерухомого житлового майна як місця постійного проживання іпотекодавця.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року у задоволенні заяви представника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» Проценка М.М. про зустрічне забезпечення позову у справі відмовлено.

В підготовчому засіданні 26 серпня 2021 року протокольною ухвалою Подільського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Щербак С.В., позовні вимоги просила задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні представник Відповідача-1 ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» - адвокат Цимбал В.І. просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 - Приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 49.35/333/07-СС. Згідно з умовами договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 70 000 доларів США строком до 10 серпня 2032 року.

10 серпня 2007 року, між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено Іпотечний договір № 33/333/І333/07-СС, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1769. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2010 року у справі № 2-1010/10 стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 175 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 402 415,00 гривень (один мільйон чотириста дві тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень та судові витрати у розмірі 1 820,00 гривень.

Вказане судове рішення не виконано, заборгованість не погашена.

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги за вказаними Кредитним та Іпотечним договорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкову справу після його смерті було заведено 23 січня 2015 року Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Спадкоємцем першої черги за законом є його син ОСОБА_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у цивільній справі № 758/2309/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання права власності в порядку спадкування, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька.

Крім того, судом досліджено судові рішення цивільної справи № 758/11341/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки припиненим.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненим договір іпотеки № 33/333/I333/07-СС від 10 серпня 2007 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року (провадження № 22-ц/796/10174/2017) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Апеляційний суд міста Києва у своєму рішенні від 17 жовтня 2017 року зазначив, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Апеляційним судом міста Києва та Верховним Судом встановлено, що ОСОБА_1 набув статусу іпотекодавця та має всі права й несе всі обов`язки за іпотечним договором № 33/333/I333/07-СС від 10 серпня 2007 року у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим, оскільки смерть іпотекодавця ОСОБА_3 не є підставою для припинення іпотеки згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Також встановлено, що пропуск строку пред`явлення вимоги до спадкоємця, визначеного статтею 1281 Цивільного кодексу України, не є підставою для припинення основного зобов`язання та іпотеки, оскільки боржник ОСОБА_4 свої зобов`язання за кредитним договором № 49.35/333/07-СС від 10 серпня 2007 року не виконав.

Суди також зазначили, що спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем у судовому порядку не передбачений ні Законом України «Про іпотеку», ні умовами іпотечного договору № 33/333/I333/07-СС від 10 серпня 2007 року. Натомість, суди вказали, що згідно з пунктом 4.3 Іпотечного договору, іпотекодержатель мав право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Цей пункт договору передбачав порядок реалізації такого права та зазначав, що ці умови мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, іпотечним договором було визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і мало здійснюватися на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного шляхом вчинення відповідного застереження в іпотечному договорі.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, судом враховано, що у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зазначено, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.

Таким чином, преклюзивні строки, передбачені статтею 1281 ЦК України (пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців), не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майновий поручитель).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 338/1769/15-ц (провадження № 61-26128св18), від 09 червня 2021 року у справі № 283/1988/16-ц (провадження № 61-1189св20), від 21 липня 2021 року у справі № 127/16575/19 (провадження № 61-5317св20).

05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/K, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217. Відповідно до умов цього договору, права вимоги за Кредитним договором № 49.35/333/07-СС від 10.08.2007 року та Іпотечним договором № 33/333/І333/07-СС від 10.08.2007 року перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Пунктом 1 Договору № 2149/K про відступлення прав вимоги визначено, що Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами поруки, договорами застави, договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

19 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. було прийнято рішення № 52278313 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно включено запис про право власності ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною 4 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За змістом положень статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до вказаної норми, підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з п. 4.2 Іпотечного договору № 33/333/І333/07-СС від 10 серпня 2007 року, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Боржником умов Кредитного договору або Іпотекодавцем умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.3 Іпотечного договору, при настанні випадків, зазначених у п. 4.2 цього договору, Іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає Іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, Іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на Майно; від свого імені продає Майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає Іпотекодавцю згоду на реалізацію Майна третім особам, визначеним Іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (Іпотекодавця) імені, за умови, що кошти виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з п. 4.3 Іпотечного договору, умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Отже, Іпотечний договір № 33/333/І333/07-СС від 10 серпня 2007 року містить застереження, яке надавало відповідачу право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Застереження у цьому випадку прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Іпотечне застереження містить правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Наявність такого застереження в Іпотечному договорі надавало ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як новому кредитору та іпотекодержателю право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 61 цього Порядку (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України 26 лютого 2020 року № 189) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Представником ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до відзиву на позовну заяву надано копії документів, передбачених п. 61 Порядку, наданих Приватному нотаріусу КМНО Черленюх Л.В., а саме:

1) засвідчену копію вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку) від 18.02.2020 року за вих. № Pi020o (1369920), з доказами направлення цінним листом з описом вкладень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ; засвідчену копію вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку) від 23.03.2020 року за вих. № Pi020o (1369920), з доказами направлення цінним листом з описом вкладень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ;

2) засвідчені копії конвертів з направленими боржнику, іпотекодавцю та спадкоємцю іпотекодавця вимогами-повідомленнями про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку), повернутих ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за закінченням терміну зберігання;

3) Довідку (б/н) від 15.05.2020 року, відповідно до змісту якої зазначено інформацію щодо простроченої та загальної заборгованості боржника за Кредитним договором № 49.35/333/07-СС від 10.08.2007 року, а також оціночну вартість предмету іпотеки - квартири, загальною площею 38,40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Із наданих документів суд вбачає, що 18.02.2020 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було направлено вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку) за вих. № Pi020o (1369920) та Pi020o (1369920) адресатам:

1) ОСОБА_4 (Позичальник) за адресою: АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_5 .

2) ОСОБА_3 (іпотекодавець згідно Іпотечного договору) за адресою: АДРЕСА_6 ;

3) ОСОБА_1 (спадкоємцю іпотекодавця та власнику квартиру, що являлась предметом іпотеки) за адресою: АДРЕСА_6 ;

Зазначені вимоги-повідомлення повернулися за закінченням терміну зберігання.

23.03.2020 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було направлено повторні вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку) за Вих. № Pi020o (1369920) адресатам:

1) ОСОБА_4 (Позичальник) за адресою: АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_5 .

2) ОСОБА_3 (іпотекодавець згідно Іпотечного договору) за адресою: АДРЕСА_6 ;

3) ОСОБА_1 (спадкоємцю іпотекодавця та власнику квартиру, що являлась предметом іпотеки) за адресою: АДРЕСА_6 .

Повторні вимоги-повідомлення також повернулися ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за закінченням терміну зберігання.

У письмових вимога-повідомленнях про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку») було зазначено про те, що у разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного терміну ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом та формою вказана вимога відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи також містяться копії описів вкладення поштової кореспонденції на зазначені адреси, копія списку згрупованих відправлень, та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з довідкою Укрпошти про причини повернення поштової кореспонденції «за закінченням встановленого строку зберігання», фіскальних чеків.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, серед документів, що подаються державному реєстратору, чітко зазначено саме засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, які і були надані державному реєстратору.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що вимоги-повідомлення ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надсилало позичальнику та іпотекодавцю на адреси, зазначені в кредитному договорі та договорі іпотеки, та на адресу предмету іпотеки, тобто на всі відомі адреси на час розсилки.

Повідомлення було відправлено поштою рекомендованим листом з повідомленням, з описом вкладення, проте не були отримані позивачем та повернуті поштою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вжито всіх заходів для повідомлення належним чином боржника та іпотекодавця про заборгованість.

При цьому, покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням обов`язок щодо письмового повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення ними його вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, ним виконаний, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає таке.

У пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969 цс16 сформовано позицію, згідно з якою мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Частиною 3 пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передачено, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

У відзиві на позову заяву приватний нотаріус Черленюх Л.В. зазначає, що на підставі укладеного Договору № 7788 від 24 січня 2020 року про надання послуг з підключення та забезпечення доступу для користування інформаційною системою «Реєстр територіальної громади міста Києва», приватному нотаріусу Черленюх Людмилі Василівні було надано доступ для роботи в системі РТГК. Перед здійсненням державної реєстрації за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом пошуку інформації щодо наявності зареєстрованих осіб за вказаною адресою було виявлено, що за вказаною адресою не зареєстровано жодної особи. Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки встановлено відсутність використання оспорюваного нерухомого житлового майна як місця постійного проживання іпотекодавця ОСОБА_1 . За таких обставин, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. було прийнято рішення про можливість проведення державної реєстрації за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на ті обставини, що у позовній заяві зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання позивача ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_7 , що не відповідає адресі предмета іпотеки, у судових засіданнях Позивачем підтверджувалась дана обставина, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не використовувалася позивачем як місце постійного проживання.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до наступних висновків: іпотечний договір № 33/333/І333/07-СС від 10 серпня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 , містить застереження, яке надає право іпотекодержателю задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Після смерті іпотекодавця ОСОБА_3 його син, позивач ОСОБА_1 , набув статусу іпотекодавця та всіх прав і обов`язків за іпотечним договором, що підтверджено рішеннями судів, які набрали законної сили. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як новий кредитор за договором відступлення прав вимоги, належним чином повідомило боржника та іпотекодавця про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, що спростовує твердження позивача про порушення п. 4.3 іпотечного договору. Приватний нотаріус КМНО Черленюх Людмила Василівна діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог законодавства при реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», зокрема, дотримуючись вимог ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 61 Постанови КМУ № 1127, в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав.

Суд вважає безпідставними твердження позивача, щодо відсутності у ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права вимоги до спадкоємця. Як встановлено судом, відповідно до договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло всіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, включаючи права вимоги до спадкоємців боржників.

Щодо застосування ст. 1281 ЦК України, суд звертає увагу, що преклюзивні строки, передбачені цією статтею, не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майнового поручителя), що підтверджується правовою позицією Верховного Суду.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки спірна квартира не є місцем постійного проживання позивача.

За таких обставин, суд вважає, що в діях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. відсутні ознаки протиправності та вимоги позивача про скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Черленюх Л.В. № 52278313 від 19.05.2020 року про державну реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 5, 35, 35-37 Закону України «Про іпотеку», статтями 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові Б ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Жамбила Жабаєва, буд.7; );

Відповідач-2 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна (місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.11/113, оф.26).

Суддя Подільського районного суду м.Києва Н. М. Ларіонова