Дата документу 11.09.2024
Справа № 334/3405/24
Провадження № 2/334/1851/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Мандик М. О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Територіальний сервісний центр №8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) про визнання договору купівлі продажу недійним,

В С Т А Н О В И В :

24.04.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Територіальний сервісний центр №8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС), про визнання недійсним договір купівлі продажу №8044/2024/4291229 від 01.02.2024 року на автомобіль Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, YIN код ТМВНА61Z38834088, об`єм двигуна 1595 см куб, та скасувати перереєстрацію транспортного засобу за новим власником.

Позивач вказує, що з 01.09.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Шлюбні відносини припинено між ними два місяці тому, вони проживають окремо, але питання розірвання шлюбу та поділу майна подружжя між ними ще не вирішувалося.

Під час шлюбу подружжя придбало 11.01.2023 року автомобіль автомобіль Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, YIN код ТМВНА61Z38834088, об`єм двигуна 1595 см куб, який було зареєстровано на відповідача. У лютому 2024 року позивач несподівано довідалася з сайту «АвтоНомера України» про те, що 01.02.2024 року був перереєстрований на нового власника за договором купівлі продажу. Позивач згоди на продаж автомобіля не давала, а відповідач не повідомив, що продав автомобіль. Покупцем спірного автомобілю є племінниця ОСОБА_4 , якій достовірно було відомо, що вказаний автомобіль набутий подружжям під час шлюбу за спільні кошти подружжя.

11.07.2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач стверджує, що позивачка була обізнана про здійснення продажу автомоіблю, докази протилежного позивачем не надано. Законність правочину щодо відчуження автомобілю підтверджується укладеним договором купівлі продажу.

29.07.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. Позивач здійснив продаж автомобіля без згоди дружини. Стверджуючи протилежне, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обізнаності дружини про його намір продати автомобіль. Після виїзду з тимчасово окупованого м. Енергодар, подружжя спільно займалося вибором автомобіля, навіть позичали кошти у родичів. ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_3 . Після окупації м. Мелітополь, батько ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_3 , який на той час вже перебував у м. Київ, щоб він допоміг ОСОБА_4 з пошуком житла та влаштуванням побуту у м Київ. Позивач та ОСОБА_3 на той час спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відразу знайти житло було складно, ОСОБА_4 деякий час проживала разом з ними в одній квартирі. ОСОБА_4 особисто знайома з позивачкою, їй було відомо про відносини у родині та про спільні плани подружжя на життя, у які не входило продаж автомобілю. Частину коштів на придбання спірного автомобіля подружжя отримало від страхової компанії, як відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП за участі ОСОБА_3 . Частина коштів була надана позивачем з власної заробітної плати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що позивач була вимушена виїхати з дітьми до Польщі, її чоловік, ОСОБА_3 , з окупованого Енергодару виїхав до м. Києва, де і проживає наразі. До Києва відповідач вивіз автомобіль, який належав подружжю, проте потрапив на ньому у ДТП. Подружжям було прийнято рішення про покупку нового автомобіля та 11.01.2023 року було придбано автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_1 . Реєстрація нового автомобіля була здійснена на ім`я ОСОБА_3 , оскільки він перебував на території України та фактично користувався цим автомобілем. Кошти на придбання автомобіля були частково отримані від продажу старого автомобіля, частково за кошти позивачки, частково за кошти позичені позивачем. Позивач працює у Польщі за контрактом, три або шість місяців у Польщі, три місяці вдома. Про продаж автомобіля позивач дізналася випадково, жодної згоди на продаж не давала. Наразі ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про розірвання шлюбу.

Відповідачі, третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази суд прийшов до наступних висновків.

01.09.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 11.01.2023 року став власником транспортного засобу автомобіль Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору.

01.02.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу №8044/2024/9. Відповідно до п. 1 на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця транспортний засіб Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, YIN код ТМВНА61Z38834088.

Суд звертає увагу, що вказаний договір не містить жодної вказівки, що автомобіль є спільною власністю подружжя, а також щодо надання згоди ОСОБА_2 на укладення вказаного договору.

Відповідно до заяви № від 01.02.2024 року, поданої до ТСЦ8044 ОСОБА_4 було здійснено перереєстрацію автомобіль Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 на нового власника.

Згідно довідки №3003- від 14.08.2023 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_1 . Згідно відзиву, відповідач вказує адресу фактичного проживання - АДРЕСА_1 .

З урахуванням імперативних вимог частини 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано подружжям під час шлюбу, як заміна транспортному засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , на якому ОСОБА_3 потрапив у ДТП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№462497 від 28.11.2022 року.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач працює за контрактом у Польщі, тому періодично на три місяці виїздить за кордон працювати. Фактично спірним автомобілем користується відповідач, тому про його продаж позивач дізналася випадково, згоди на укладення вказаного договору не давала.

Як вказано в с. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороб тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеною з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України).

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Ч. 2 ст. 369 ЦК У країни встановлено, що у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З копії договору купівлі продажу спірного автомобіля не вбачається, що позивач був обізнаний про відчуження її чоловіком автомобілю.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Однак відповідно до положень ч. 1,2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо буде доказано, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08.05.2018 року у справі за №61-5083св18, а також Верховним Судом України у постанові від 22.02.2017 року у справі №6-17цс17, від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 року у справі №6-48цс16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Покупцем спірного автомобілю за договором купівлі продажу №8044/2024/4291229 від 01.09.2024 року є племінниця ОСОБА_3 ОСОБА_4 . Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 01.09.2012 року, малоймовірно, що відповідач ОСОБА_4 не знала, що її дядько одружений на позивачці та не усвідомлювала, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя. Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_4 після виїзду з тимчасово окупованого м. Мелітополь тимчасово проживала разом з подружжям ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та була повністю обізнана про покупку спірного автомобіля у 2023 році та планів подружжя щодо нього. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано фотоскріни особистого листування з месенджеру Телеграм.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_4 діяла недобросовісно, вона знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що спірний автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про обізнаність позивачки про продаж спірного автомобілю не підтверджується жодними доказами.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Територіальний сервісний центр №8044 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) про визнання договору купівлі продажу недійним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу №8044/2024/4291229 від 01.02.2024 року на автомобіль Skoda Octavia, дата випуску 2008 рік, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, YIN код ТМВНА61Z38834088, об`єм двигуна 1595 см куб, та скасувати перереєстрацію транспортного засобу за новим власником.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Проголошення повного тексту рішення 20.09.2024 року о 14 год. 00 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: територіальний сервісний центр №8044 РСЦ ГСЦ МВС у м Києві, , юридична адреса: м. Київ, вул. Арсенальна, буд. 9/11.

Суддя: Філіпова І. М.