Справа № 390/662/24
Провадження № 2/390/222/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" вересня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі Петренко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький, в заочному порядку, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач засобами ЄСІТС звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.02.2021 з вини відповідача, який керував автомобілем ИЖ, державний номер НОМЕР_1 , сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 211590, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача згідно страхового поліса № АР/9088383 від 17.12.2020 була застрахована в ПрАТ «УПСК», яке здійснило страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 23759,76 грн. 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, в тому числі внаслідок виплати страхового відшкодування за страховим полісом № АР/9088383 від 17.12.2020. За результатами вжитих позивачем заходів досудового врегулювання спору заборгованість відповідача в сумі 23759,76 грн не сплачена, тому позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, а також 4000 грн, в якості витрат на правову допомогу, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, в поданому до суду клопотанні просить розгляд справи провести без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останньою відомою адресою проживання, а також шляхом направлення SMS згідно довідки про доставку. Після того, як відповідач подав до суду заяву про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позов він не подав, поважні причини своєї неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд установив, що ОСОБА_2 15.02.2021 о 17.05 год на автомобільній дорозі Кропивницький-Тернопіль-Стрій 693 км, керував транспортним засобом ИЖ 412 ИЭ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху здійснював об`їзд перешкоди та не дотримався безпечної швидкості, інтервалу, щоб не створювати небезпеку для дорожнього руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 211590, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по своїй смузі. При ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.

Крім цього, ОСОБА_2 15.02.2021 року, о 17:05 год, керував транспортним засобом ИЖ 412 ИЭ, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, на вимогу працівників поліції в установленому порядку в присутності двох свідків пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер на місці або в закладі охорони здоров`я категорично відмовився.

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2021 у справі № 390/288/21, ОСОБА_2 за фактами вищезазначених адміністративних правопорушень визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.24-25).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 (а.с.27).

Згідно поліса № АР9088383, діючого станом на 15.02.2021, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ИЖ 412 ИЭ, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.23).

Із заяви про страхове відшкодування № 569 ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «УПСК» з приводу відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, що сталась 15.02.2021 з вини ОСОБА_2 (а.с.26).

Згідно з актом огляду транспортного засобу від 17.02.2021, яку здійснив представник страховика ПрАТ «УПСК», за результатом огляду автомобіля ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на автомобілі виявлені механічні пошкодження та необхідно виконати ремонтно-відновлювальні роботи, перелік яких зазначено в протоколі (а.с.28-29).

З ремонтної калькуляції № 9088383-N від 23/02/2021 вбачається перелік та вартість робіт щодо відновлення автомобіля, державний номер НОМЕР_2 (а.с.30-35).

Відповідно до аварійного сертифіката № 173/037/008760/21/1 від 21.07.2021, складеного аварійним комісаром на замовлення ПрАТ «УПСК», ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_2 , на дату дослідження, становить 23759,76 грн (а.с.36-37).

З платіжного доручення № 16610 від 21.07.2021 вбачається, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала 23759,76 грн, в якості страхового відшкодування ОСОБА_3 (а.с.38).

Відповідно до вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу № 173/037/008760/21/1/Є від 15.12.2021 вбачається, що ПрАТ «УПСК» звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією відшкодувати завдані збитки у розмірі 23759,76 грн (а.с.39-40).

Відповідно до договору цесії № 03/03/10/2020 від 03.03.2023, укладеному між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП ОСОБА_1 , ПрАТ «УПСК» передало ФОП ОСОБА_1 права вимоги до боржників. Відповідно до додатку до вказаного договору в переліку боржників містяться відомості щодо заборгованості ОСОБА_2 в сумі 23759,76 грн, договір страхування № 173/037/008760/21/1 (а.с.12-22).

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Правова кваліфікація відносинам сторін з огляду на факти, встановлені під час розгляду справи та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору, здійснюється судом.

У справі № 487/10128/14-ц Верховним Судом зазначено, що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ИЖ 412 ИЭ, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «УПСК» на підставі поліса № АР9088383.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З метою досудового врегулювання спору ПрАТ «УПСК» звернулося до відповідача з претензією від 15.12.2021 за вих. № 173/037/008760/21/1/Є, однак вимога претензія не виконана.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, зі змінами передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника.

Згідно матеріалів справи потерпілий ОСОБА_3 після ДТП, що мала місце 15.02.2021, з дотриманням вимог Закону № 1961-IV звернувся до страховика та отримав відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, зазначеному в постанові від 04.08.2018 по справі № 755/18006/15-ц стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У цій справі ПрАТ «УПСК» як страховик відповідача (завдавача шкоди) набуло право вимоги до останнього, оскільки відшкодувало потерпілому ОСОБА_3 завдану йому шкоду, крім того за встановленими обставинами наявні умови, визначеної підпунктом (а) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статі 38 вказаного Закону № 1961-IV, оскільки ОСОБА_2 керував забезпеченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вимога позивача до завдавача шкоди ОСОБА_2 не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до нового кредитора переходить право вимоги, що належало іншій особі у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «УПСК» на користь потерпілого ОСОБА_3 страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_2 на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.

Верховний Суд у справі №910/8982/17 звернув увагу на відмінності між суброгацією та регресом, вказавши, що характерною ознакою суброгації є збереження основного зобов`язання, у зв`язку з яким було сплачено кошти, та зміна в ньому кредитора.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23759,76 грн, в якості відшкодування збитків в порядку суброгації.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, згідно квитанції № 8МРМ-73Е7-ТЕСК-70Е9 від 22.03.2024, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 968,96 грн.

Крім судового збору позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Самойленко П.М. на підставі довіреності від 03.02.2022, договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 року, додаткової угоди № 760 від 13.11.2023 до вказаного договору.

Відповідно до п.4.4 вищевказаного договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, оформлюється додатковою угодою. Додатковою угодою сторони визначили, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором № 01/11/22 від 01.11.2022 року становить 4000 грн, що сплачуються клієнтом адвокату за надання останнім наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (2 год) 500 грн, написання позовної заяви та підготовки для подання позову до суду (6 год) - 2500 грн, супровід та контроль судової справи (подання заяв, клопотань, звернення до державної виконавчої служби) 2000 грн. З акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) адвокат Самойленко П.М. надав ОСОБА_1 послуги з правової допомоги на загальну суму 4000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечень щодо розрахунку витрат на правову допомогу, які здійснив позивач ОСОБА_1 , відповідач до суду не надав, клопотань про зменшення розміру таких витрат від ньгого не надходило.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн, в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 22, 512, 993, 1187 ЦК України, ст.ст. 27, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.4-5, 10, 12-14, 77-81, 95, 133, 137, 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23759,76 грн, в якості відшкодування збитків в порядку суброгації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968,96 грн відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко