ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5882/24 Номер провадження 22-ц/814/3162/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 липня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 50 000 грн, а також судові витрати.

В обгрунтування заявлених вимог зазначено, що 25.02.2023 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1161-9140. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн; строк кредитування 300 днів; строк кредитування 300 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00% в день. Отримавши кошти за укладеною угодою, відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 03.04.2024 складає 89 100 грн і включає: заборгованість за кредитом 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 89 100,00 грн. Відповідно до власної Програми лояльності позивач ухвалив рішення про часткове списання заборгованості по нарахованим процентам до 40 000 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 липня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1161-9140 від 25.02.2023 року в розмірі 14 500 грн та у повернення сплаченого судового збору - 702,50 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не дослідив належним чином умови укладеного договору, особливо у частині визначених періодів для сплати процентів за користування кредитом і не звернув уваги, що договором чітко визначений (узгоджений між сторонами) строк кредитування 300 днів, у межах якого здійснюється нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Висновок суду про несправедливість визначеного сторонами за взаємною згодою розміру відсотків не узгоджується із нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», на які посилався суд, а також із нормами ст.1048, ст.1056-1 ЦК України.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи НОМЕР_1 від 01.08.2013, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

25.02.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1161-9140, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальниця була попередньо ознайомлена.

Позичальнику наданий одноразовий ідентифікатор А6280 для підписання кредитного договору № 1161-9140 від 25.02.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів (п.5.2 Правил відкриття кредитної лінії).

Відповідно до умов кредитного договору, позивач відкрив кредитну лінію для позичальника грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб; сума кредиту - 10 000,00 грн, перший базовий період - 18 календарних днів (п.2.2, 2.4, п.4.1); строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто до 21.12.2023 (п. 4.8).

Повернення кредиту відбувається шляхом сплати кредиту повністю у останній календарний день строку кредитування (п.5.1).

Відсоткова ставка стандартна - 3% за кожен день користування кредитом (п. 4.6), знижена процентна ставка 2,5 % (п.10.1).

Сторонами погоджено орієнтовну вартість кредиту 100 000,00 грн, що включає суму кредиту (10 000 грн) і відсотки за користування кредитом (90 000,00 грн) (п.4.10).

Реальна процентна ставка на дату укладення договору 756 335 % (п.4.9).

Видача кредитних коштів в сумі 10 000,00 грн ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 1161-9140 від 25.02.2023 підтверджена довідкою про перерахування кредиту (а.с.30).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1161-9140 від 25.02.2023 становить 99 100,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 10 000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 89 100,00 грн.

Кредитор за власною ініціативою відповідно до програми лояльності списав частину заборгованості за відсотками у сумі 49 100 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 кредитного договору № 1161-9140 від 25.02.2023 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10 000,00 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Суд погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості і визнав доведеним, що за станом на день розгляду справи заборгованість за кредитом відповідачем не погашена, тому сума простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 000,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції вважав, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.

Заявлений строк користування кредитом складає 18 календарних днів з дня надання кредиту, розмір відсотків за цей період становить 4 500 грн. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» нараховано, виходячи зі строку кредитування 300 днів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

ОСОБА_1 , отримуючи кредит 25.02.2023, повинен був повернути його 04.03.2023 (активний), згідно довідки позивача про укладений договір, відповідно до якого, надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Починаючи з 04.03.2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу станом на 03.04.2024 року у розмірі 89 100 грн. та застосувавши програму лояльності зменшив до 40 000 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«109. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

110. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

111. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

112. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

116. Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

117. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

118. Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

119. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

120. Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

121. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.

125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).

126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).

127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.

128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»

Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем.

У справі, що переглядається, встановлено, що за умовами кредитного договору (п.2.3, п.4.6, п.4.8,) кредит у сумі 10 000 грн видається позичальнику на строк з 25.02.2023 по 21.12.2023 (300 днів) це заявлений строк кредитування, протягом якого проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою у розмірі 3%.

Сторонами погоджено, що пільгова процентна ставка (2,5%) застосовується у перший базовий період, тобто з 25.02.2023 по 14.03.2023 (п.10.1).

Отже, за змістом укладеного договору 89 100 грн це є плата позичальника за правомірне користування кредитними коштами у межах загального строку кредитування, тобто процентами у розумінні ст.1048, ст.1054, ст.1056-1 ЦК України (п.4.10 договору).

Умови кредитного договору є чіткими і не дають підстав вважати, що у ньому визначені два строки кредитування, що призводить до різного тлумачення та розуміння його сторонами договору.

Наведені умови кредитного договору у частині визначення порядку і розміру нарахування відсотків не є нікчемними відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист прав споживачів». У межах розгляду цієї справи вимоги про визнання недійсними зазначених умов договору або усього договору не заявлено.

З наявних у справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 21.12.2023, проценти не нараховувалися (а.с.18).

З наведених підстав слід визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 40 000 гривень.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», подаючи позовну заяву, сплатило 2 422,40 грн (а.с.19), подаючи апеляційну скаргу до суду, сплатило 3 633,60 грн судового збору (а.с.68).

Позовні вимоги та апеляційна скарга ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволені в повному обсязі.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» необхідно стягнути 2 422,40 + 3 633,60 = 6 056 грн судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1161-9140 від 25.02.2023 у сумі 50 000 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за кредитом, 40 000 грн заборгованість по процентам, а також 6 056 грн витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов