Дата документу 19.04.2024 Справа № 332/6015/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/848/24 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Є.У.№ 332/6015/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Промсервіс» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», ТОВ «Метінвест-Промсервіс» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Зазначав, що з 1999 року по 2022 рік (22 роки 10 місяців) працював на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та на ТОВ «Метінвест- Промсервіс». 19.05.2022 звільнився з ТОВ «Метінвест - Промсервіс» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Лікарсько-експертною комісією від 18.10.2022 в нього виявлено професійне захворювання, за висновком МСЕК від 05.12.2022 встановлено 60% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Отримання позивачем професійного захворювання і як наслідок групу інвалідності та втрату 60% втрати працездатності призвело до фізичних та моральних страждань позивача. За таких підстав, просить суд, стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в розмірі 60000 грн., розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 47 082 грн. з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 470,82 грн.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 5 500 грн.

Стягнуто з ТОВ «Метінвест-Промсервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, у розмірі 12 918 грн. без утримання із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнуто з ТОВ «Метінвест-Промсервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 129,18 грн.

Стягнуто з ТОВ «Метінвест-Промсервіс» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 5 500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати частково, а саме в частині стягнення з ПАТ «МК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 47082,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5500 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу до ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та у відповідній частині позовних вимог до ПАТ «МК «Запоріжсталь» ухвалити нове рішення, за яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» суму відшкодування моральної шкоди, права позивача з боку ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» не порушувалися, підстав для задоволення позову і компенсації витрат на правову допомогу у суду не було. Окрім того, скаржник вважає, що позивачем не доведені обставин, які він виклав у позові, вважає його надуманим та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Біліченко О.О. вказав, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з підстав не обґрунтованості. Проси суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із їх доведеності того факту, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» і ТОВ «Метінвест-Промсервіс» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, отримав професійне захворювання, йому встановлено третю групу інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 60% безстроково. Вказані обставини свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») з 23.06.1999 по 31.05.2017 (17 років 11 місяців), працюючи в цеху ремонту металургійного обладнання електрогазозварником. З 01.06.2017 по 19.05.2022 (4 роки 11 місяців) ОСОБА_1 працював по переведенню у ТОВ «Метінвест-Промсервіс» електрогазозварником в цеху ремонту металургійного обладнання. 19.05.2022 звільнився з ТОВ «Метінвест-Промсервіс» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-14).

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18.10.2022, складеного Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання:

- хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня.

- радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірнимистатико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня);

- хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.24-27).

Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.11.2022, професійне захворювання виникло внаслідок наявності на робочих місцях електрогазозварника цеха ремонту металургійного устаткування № 2 ПАТ «Запоріжсталь» та цеху ремонту металургійного устаткування № 2 м. Запоріжжя ТОВ «Метінвест-Промсервіс» шкідливих виробничих факторів. (а.с.28-34)

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від серії 12 ААГ № 155758 від 05.12.2022) ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності по профзахворюванню безстроково та протипоказано важку фізичну працю, силові та динамічні навантаження (а.с.35-36).

Згідно з результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (довідка серії 12 ААА № 097451 від 05.12.2022) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 60%, внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с.19-20).

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1512 від 05.12.2022 ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.15-18).

Окрім того, судом також було встановлено, що загальний стаж роботи позивача ОСОБА_1 на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 22 роки 10 місяці, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 17 років 11 місяці, що становить 78,47 %, на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» - 4 роки 11 місяців, що становить 21,53 %.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася

до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 (провадження № 61-20140св21) вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який

є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення

частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Створення неналежних умов виробництва умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (статті 23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) вказано, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

У справі яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», ТОВ «Метінвест - Промсервіс» з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Скаржник в своїх доводах апеляційної скарги заперечує свою причетність до порушення прав позивача ОСОБА_1 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідачів, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 05.12.2022 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи.

Протиріч, ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» свої доводи жодними доказами не підтверджує та не спростовує докази позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції враховано: тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 60 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІІ групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 60000 гривень розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вищевказаних підприємствах.

Отже, аналіз викладеного вище свідчить про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

У зв`язку з чим та у відповідності до норм статей 374,375 ЦПК України оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» інтереси якого представляє ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В.Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С.Гончар