ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2473/23
У Х В А Л А

"25" вересня 2024 р. смт. Петриківка

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Бартош-Стрельникова А.В., розглянувши клопотання адвоката про закриття провадження у цивільній справі за позовом Служби безпеки України до Відділу будівництва, благоустрію, житлового-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Державна іпотечна установа України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання недійсним розпорядження виконавчого комітету Петриківської селищної ради про передачу квартири у власність та визнання недійсним свідоцтва про право на власність

В С Т А Н О В И В

На початку судового засідання від представника позивача адвоката Бартош-Стрельникова А.В. було заявлено клопотання про закриття провадження, так як він та відповідач ОСОБА_3 вважають, що вказана цивільна справа повинна розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Так як один із відповідачів являється орган місцевого самоврядування і відноситься до суб`єкту владних повноважень і в справі вбачається публічно-правовий спір.

Відповідач ОСОБА_3 є військо службовцем і проходить війському вслужбу що є різновидом служби публічної, а тому спори з приводу соціального захисту військовослужбовців належать до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, позивач вибрав неналежний спосіб захисту, так як на погляд сторони захисту, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, а не правочином і не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, тому підставою для скасування такого свідоцтва має бути скасоване рішення органу приватизації на підставі якого було видане вказане свідоцтво.

Позивач не надав доказів, що спірна квартира була включена відповідачем до числа службових, не надано журналу обліку службових жилих приміщень, що спростовує позовні вимоги сторони.

В суді представник відповідача ОСОБА_5 підтримав своє клопотання.

Представник позивача заперечував проти клопотання, вважаючи що вказаний спір належить розглядати в цивільному судочинству.

Заслухав клопотання адвоката, думку сторін, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ч.2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства про визнання недійсним розпорядження Відділу будівництва, благоустрію, житлового-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24.11.2021 року про виділення квартири розташованої по АДРЕСА_1 в спільну часткову власність ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_4 та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 24.11.2021 року на вказану квартиру.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні використовують всі суди. Юрисдикція судів розширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне провадження. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і фактично законом.

відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який викликає розмежування між собою компетенцією як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, передбаченими законом умовами, за якими певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спільних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка ??в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім того, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цієї суперечки, в якій зі сторінкою є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або видачу юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтереси, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у цивільному судочинстві загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оскаржених прав, свобод чи інтересів, у яких одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із іншими правовідносинами, крім випадків, коли розгляд таких справ розглядається за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виявляються із приватноправових правовідносин.

Спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оскаржених прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, якими законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

При цьому, у ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, непереджений та остаточний розгляд і вирішення цивільних справ з наданням ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які здійснюються з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають порядок у цивільному судочинстві також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами .

Як виявлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 у справі N 367/4695/20 (провадження N 14-12цс21): "критеріями відмежування справи цивільної юрисдикції від інших є, перш за все, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім співрозмовників, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний зі суб`єкта цього складу спору, у якій цій сторінці є, як правило, фізична особа Таким чином, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх рішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справи суди повинні вирішити суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтереси, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу особливостей у справі.

Як вбачається із даного позову, предметом спору являється право власності яке належить фізичним особам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на житлову квартиру по АДРЕСА_1 і вказані особи є відповідачами по справі і характер спірних правовідносин регулюється нормами цивільного законодавства.

Справи у спорах, що виникають з правовідносин, у яких органи місцевого самоврядування є учасником цивільних відносин та реалізують повноваження власника, не мають ознак публічно-правового спору та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Таку позиція сформульовано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 915/1377/17.

З огляду на наведені критерії розмежування юрисдикційної підвідомчості, суб`єктний склад спору та його предмет, суд вважає, що спір у ній справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в судах загальної юрисдикції , даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а тому клопотання представника відповідача адвоката

Бартош-Стрельникова А.В. про закриття провадження по справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 53, 259, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання адвоката Бартош-Стрельникова А.В про закриття провадження по вказаній цивільній справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя:І. М. Іщенко