Номер провадження 2/754/3965/24
Справа №754/7738/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2024 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад за надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради про усунення порушень прав пацієнт, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад за надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради про усунення порушень прав пацієнт. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.09.2023 року позивач звернувся за консультацією до ОСОБА_2 , лікаря-психіатра амбулаторії Київської міської психоневрологічної лікарні №2, до якого позивача було приписано у зв`язку з переведенням попереднього «лікуючого» лікаря-психіатра ОСОБА_3 на роботу до іншого відділення. На прийомі ОСОБА_2 поводив себе неетично, демонстрував відсутність предметної експертизи та клінічної думки, марнував даремно час консультації, намагався призначити позивачу антипсихотичні препарати (кпозапін, арипіпразол, рисперидон) у середньому та високому дозуванні, ігноруючи анамнестичні дані та зауваженні пацієнта щодо тяжких побічних ефектів та відсутності цільового терапевтичного ефекту, що спричинили шкоду здоров`ю позивача при спробах отримувати лікування за схожими медикаментозними схемами у інших лікарів-психіатрів низької кваліфікації в минулому. Намагався призначити у якості нормотиміка (стабілізатора настрою) препарат карбамазепін з низькою доведеною ефективністю у цій ролі, а також відмовив позивачу у видачі направлення на експертизу працездатності до медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) мотивуючи цю відмову тим, що тільки лікарі психіатричного стаціонару можуть надати таке направлення, без посилання на правову норму, де це стверджувалося б. ОСОБА_2 відмовився на вимогу позивача виписати лікарський рецепт зі своїми абсурдними призначеннями. У зв`язку з тим, що дії ОСОБА_2 можуть підпадати під означення замаху на кримінальне правопорушення (ст. 15 КК України) та спробу отримання неправомірної вигоди службовою особою (ст. 369 КК України) позивач була направив заява на електрону адресу національної поліції електронне звернення. Позивачем не було отримано відповіді від Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві у встановлений законом термін у зв`язку з чим було подана заява до прокуратури. 22.09.2023 позивач намагався особисто звернутися до ОСОБА_4 , завідуючої амбулаторії відповідача, із заявою про заміну лікуючого лікаря, але ОСОБА_4 проявила зневагу, відмовила у реєстрації усної заяви, відмовилась записати заяву самостійно зі слів позивача, та не надала засобів (ручки та аркуша паперу) для самостійного написання, а тому заява була спрямована Позивачем у вигляді фото-копії (Додатки № 3 та 4) за електронними адресами Відповідача, приведеними на порталі Київ Цифровий ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Станом на момент складання позивної заяви відповідач не розглянув і не виконав запит на заміну лікаря та не надав відповіді на звернення позивача по суті. підповідач лише надсилає листи-запрошення на огляд комісією лікарів-психіатрів у конкретний вівторок, а пізніше і щовівторка, у вузький часовий проміжок, з неочевидними для позивача цілями - «для вирішення питання надання психіатричної допомоги». Порушення прав пацієнта відповідачем призвело до неможливості отримати медичні послуги безкоштовно і позивач був вимушений звертатись до приватного лікаряпсихіатра, у тому числі коли були потрібні лише послуги, що потребують низької кваліфікації і для забезпечення котрих експертиза високо - кваліфікованого приватного лікаря є надмірною і чого позивач не був би змушений робити, якщо б міг отримати обслуговування у законний спосіб в амбулаторії відповідача за умови виконання заяви на заміну лікаря, або якщо б поточний лікар-психіатр нормально виконував би свої обов`язки. А відтак позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом відповідно до якого просить, стягнути з відповідача грошові кошти в якості компенсації матеріальних збитків у розмірі 3 000, 00 грн.; грошові кошти в якості компенсації втраченої вигоди у розмірі 22 140 грн., грошові кошти в якості компенсації моральних страждань у розмірі 15 000 грн.; зобов`язати відповідача розглянути заяву від 22.09.2023 про зміну лікаря у якого позивач зможе отримувати послуги медичного характеру і провести заміну лікаря психіатра ОСОБА_2 на лікаря-психіатра ОСОБА_5 ; зобов`язати відповідача видати направлення для позивача на проходження експертизи працездатності.

Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 03.06.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Відповідач повідомлений судом про розгляд даного провадження належним чином, від якого на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначають, що у КНП «МЗНПД» з метою забезпечення доступного та своєчасного медичного обслуговування населення організовано прийом пацієнтів по адміністративно - територіальним одиницям міста Києва відповідно графіка прийому лікарів. ОСОБА_2 , згідно даного розподілу, надавав медичну психіатричну допомогу пацієнтам, які мешкають в Дарницькому, Голосіївському та Печерському районах м. Києва. 22.09.2023 ОСОБА_1 звернувся самостійно в КДЦ Печерського району до лікаря-психіатра ОСОБА_2 , який в той день надавав консультативну допомогу на базі консультативно - діагностичного центру. Виїзні консультативні прийоми лікарів-психіатрів на базах консультативно - діагностичних центрів організовано на виконання рішення Київської міської ради від 08.04.2021р. № 567/608. Медична документація пацієнтів зберігається в КНП «МЗНПД» за юридичною адресою: вул. Миропільська, 8 . Під час прийому 22.09.2023 лікарем - психіатром ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було запропоноване медикаментозне лікування, від якого ОСОБА_1 відмовився. Твердження позивача з приводу «натяків на дачу хабаря кримінальним елементам з числа лікарів-психіатрів» є безпідставними та наголошують, що в КНП «МЗНПД» усі медичні послуги згідно укладених з НСЗУ договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій надаються в повному обсязі та безоплатно. 22.09.2023р. при зверненні до ОСОБА_4 - завідувача амбулаторного відділення №1 КНП «МЗНПД» ОСОБА_1 також відмовився від запропонованої медичної психіатричної допомоги. Неодноразово на електронну пошту ОСОБА_1 було надіслано запрошення на огляд комісією лікарів - психіатрів, на який ОСОБА_1 досі не з`явився. Доданий до позовної заяви електронний лист від ОСОБА_1 з проханням перевести його «на обслуговування» до лікаря - психіатра ОСОБА_5 отриманий на електронну пошту нашого закладу 14.11.2023. За вказаним в заяві телефоном ОСОБА_1 не відповідав.

Стосовно твердження позивача щодо відмови йому у «видачі направлення на експертизу працездатності» повідомляємо, що питання встановлення (продовження) груп інвалідності вирішуються при огляді особи фахівцями медико - соціальних експертних комісій згідно затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011 № 561 «Інструкції про встановлення груп інвалідності». Твердження позивача про завдання моральної шкоди не підтверджено жодним належним і допустимим доказом. А отже, враховуючи вищевикладене, свідчить про безпідставність позовних вимог позивача та таких, що не підлягають задоволенню.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що 22.09.2023 року позивач звернувся за консультацією до ОСОБА_2 , лікаря-психіатра амбулаторії Київської міської психоневрологічної лікарні №2, до якого позивача було приписано у зв`язку з переведенням попереднього «лікуючого» лікаря-психіатра ОСОБА_3 на роботу до іншого відділення.

Позивачем на підтвердження факту завданих йому матеріальних збитків, втраченої вигоди та моральних страждань надано:

-заяву до Печерського УП ГУНП в м. Києві від 22.09.2023 року;

-заяву до Печерської районної прокуратури від 29.12.2023 року;

-заяву до КНП «МЗПНД» від 22.09.2023 року;

-копію листа КНП «МЗПНД» до Департаменту охорони здоров`я №061/32-2423 від 06.11.2023 року;

-копію листа Деснянської окружної прокуратури від 27.10.2023 року;

-копії листів КНП «МЗПНД» до ОСОБА_1 ;

-заяви до Прокуратури Деснянського району м. Києва від 22.09.203 року та від 24.10.2023 року;

-копію квитанції № К655-88К0-А9СХ-ТВК7 від 21.09.2023 на суму 500 грн.,

-копії платіжних інструкцій від 29.10.2023 року на суму 1 000 грн., від 15.11.2023 року на суму 500 грн., та від 24.05.2024 року;

-копію листа КНП «МЗПНД» до Департаменту охорони здоров`я №061/223-2144 від 02.10.2023 року;

-копію листа КНП «МЗПНД» до Департаменту моніторингу додержання інформаційних прав №061/32-2626 від 01.12.2023 року;

-заяви до Департаменту охорони здоров`я від 22.09.2023 року та 24.10.2023 року;

-заяву до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14.11.2023 року;

-копії листів Департаменту охорони здоров`я до ОСОБА_1 від 03.01.2024 року;

-копії листів Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до ОСОБА_1 ..

За змістом ч.1, ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію у встановленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою та/або реабілітаційною допомогою, але безпосередньо пов`язана з їх наданням.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

За змістом статті 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я. Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я.

Згідно наданих суду представником відповідача пояснень, 22.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся самостійно в КДЦ Печерського району до лікаря-психіатра ОСОБА_2 , який в той день надавав консультативну допомогу на базі консультативно - діагностичного центру.

Виїзні консультативні прийоми лікарів-психіатрів на базах консультативно - діагностичних центрів організовано на виконання рішення Київської міської ради від 08.04.2021р. № 567/608.

У КНП «МЗНПД» всі медичні послуги згідно укладених з НСЗУ договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій надаються у повному обсязі та безоплатно.

Під час прийому 22.09.2023 лікарем - психіатром ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було запропоноване медикаментозне лікування, від якого ОСОБА_1 відмовився.

22.09.2023 р. при зверненні до ОСОБА_4 - завідувача амбулаторного відділення №1 КНП «МЗНПД» ОСОБА_1 також відмовився від запропонованої медичної психіатричної допомоги.

Також, під час бесіди позивачу було запропоновано обрати за правом вільного вибору лікуючого лікаря згідно ст. 38 Основ законодавства України про охорону здоров`я (кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування).

Разом з тим, останній відмовився від пропозиції. За зазначеним у електронній заяві телефоном ОСОБА_1 не відповідав.

Неодноразово на електронну пошту позивача було надіслано запрошення на огляд комісією лікарів - психіатрів, на який ОСОБА_1 не прибув.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, враховуючи що позивач від надання йому запропонованої медичної психіатричної допомоги відмовився,на електронне запрошення на огляд комісією лікарів - психіатрів до установи не прибув, надані суду квитанції про оплату за послуги приватного лікаря-психіатра, це право самого позивача на вільний вибір лікаря. А відтак, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги щодо стягнення матеріальних збитків.

Що стосується вимог позивача щодо компенсації втраченої вигоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Втрачена (упущена) вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18).

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Таким чином, позивачем не надано доказів втраченої (упущеної) вигоди, яку він реально мав одержати, якби його право не було порушено.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як на підставу для відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях позивач посилається на вимушену необхідність витрачати дефіцитну, у силу особливостей психічного розладу, життєву енергію на активності пов`язані зі спробами отримати медичні послуги в амбулаторії відповідача, та повсякденного життя, коли позивач був вимушений безпосередньо діставатися до установи відповідача та необхідності здійснювати додаткову діяльність для того, щоб бути спроможним оплатити послуги приватного спеціаліста.

Згідно частини 1 статті 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять достатньої необхідності доказів на доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад за надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради та станом здоров`я позивача, клопотання про призначення судової-психологічної експертизи позивачем не заявлялось, а відтак суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення на його користь моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

Що стосується вимог позивача щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву від 22.09.2023 про зміну лікаря у якого позивач зможе отримувати послуги медичного характеру і провести заміну лікаря психіатра ОСОБА_2 на лікаря-психіатра ОСОБА_5 та видати направлення для позивача на проходження експертизи працездатності зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» - комісія лікарів-психіатрів - два чи більше лікарів-психіатрів, які колегіально приймають рішення з питань, пов`язаних з наданням психіатричної допомоги.

Порядок роботи лікарсько-консультативної комісії КНП «МЗНПД» встановлений затвердженим Директором закладу «Положенням про лікарсько-консультативну комісію КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги». Засідання комісії лікарів-психіатрів в амбулаторному відділенні №1 КНП «МЗНПД» відбувається згідно графіку - щовівторка з 11.00. до 13.00.

Розгляд та прийняття рішення у найбільш складних випадках діагностики, лікування, тактики ведення хворого, визначення стану непрацездатності, конфліктних ситуацій, які виникають на етапах надання медичної допомоги населенню входить до функцій лікарсько- консультативної комісії.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи.

Питання встановлення (продовження) груп інвалідності вирішуються при огляді особи фахівцями медико-соціальних експертних комісій згідно затвердженої Наказом МОЗ України від 05.09.2011 N 561 «Інструкції про встановлення груп інвалідності».

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного стаціонарного та амбулаторного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії відповідно до критеріїв встановлення інвалідності, які визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року N 1317.

Як було встановлено судом, позивач відмовився від запропонованої медичної психіатричної допомоги та на запрошення на огляд комісією лікарів - психіатрів до установи не прибув, а відтак у суду немає підстав для задоволення даних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи, вище викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49 Конституції України, ст.ст.15, 16, 22, 23, 103, 1167, 1192 ЦК України, суд, ст.ст. 2-13, 76-83, 258, 259, 263-265, 273,274, 354, 355 ЦПК України, ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ЗУ «Про психіатричну допомогу» суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад за надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради про усунення порушень прав пацієнт - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.09.2024.

Суддя: