ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 707/564/24
Провадження № 22-ц/821/1139/24
категорія: 305010300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Новіков О.М.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Черкаської обласної прокуратури Катерини Шевцової на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 431486,72 грн. у рахунок відшкодування моральної та 431486,72 грн. - матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду грошові кошти у сумі 431486,72 грн. та 286684,63 грн. у відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від роботи.

В обґрунтування вказала, що 20.03.2017 їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 с.364 КК України.

29.03.2019 її було призначено на посаду начальника відділу соціального захисту населення.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

31.12.2020 позивача переведено на посаду начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради.

Вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2021 вирок суду першої інстанції скасовано, ухвалено новий вирок. Позивача визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

25.06.2021 ОСОБА_1 звільнено із посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради.

16.08.2021 позивача призначено інспектором відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради.

Постановою Верховного суду від 09.02.2022 вирок Черкаського апеляційного суду від 24.05.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.08.2022 вирок Черкаського районного суду від 29.10.2020 залишено без змін.

01.08.2022 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради.

Таким чином, позивач у зв`язку із звільненням втратила заробіток. Окрім того, в результаті незаконного порушення кримінального провадження вона перенесла душевні страждання. Незаконні дії органів досудового розслідування негативно вплинули на її відносини з оточуючими, відносини з колегами, друзями та в сім`ї різко погіршилися, та вона була змушена докласти значних зусиль для поновлення своїх порушених прав. ОСОБА_1 була змушена захищати себе в судах, щоб довести свою невинуватість, а тому перестала приділяти увагу сім`ї, що порушило її усталені життєві зв`язки та викликало душевні хвилювання, психологічну напругу та як наслідок спричинило моральну шкоду. Тривалий розгляд справи та значна кількість судових засідань викликали у позивача сильні душевні хвилювання. Вона зазнала моральних страждань, її здоров`ю були завдані негативні наслідки оскільки вона дуже сильно хвилювалася та переносила нервові стреси. За весь період ОСОБА_1 неодноразово перебувала на лікарняному.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 431486,72 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від роботи 286684,63 грн. з відрахуванням з цієї суми передбачених законодавством України податків та зборів.

Рішення суду мотивоване тим, що суд приходить до висновку, що у повивача дійсно виникло право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що обмежувало та порушувало її права громадянина, та має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення.

Суд приймає розрахунки щодо суми відшкодування моральної шкоди, надані позивачем, та приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Сума яку просить стягнути на свою користь позивач є меншою, ніж розмір рекомендований законодавством, а суд не може вийти за межі позовних вимог, та вважає необхідним стягнути на її користь заявлену в позові суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2024 року керівник Черкаської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення районного суду змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 102346,67 грн. та втраченого заробітку до 36728,28 грн., судовий збір в розмірі 9237,37 грн. компенсувати за рахунок держави.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга керівника Черкаської обласної прокуратури мотивована тим, що при прийнятті рішення для розрахунку моральної шкоди у вказаній справі суд першої інстанції виходив з розміру мінімальної заробітної плати, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становив 6700,00 грн., присудивши до стягнення на користь ОСОБА_1 431486,72 грн. Разом з тим, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600,00 грн. Натомість, вказані норми не взято до уваги судом першої інстанції, що мало наслідком невірний розрахунок судом розміру відшкодування моральної шкоди позивачці.

Вказує, що наведений мінімальний розмір шкоди, який гарантований державною, є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, а її відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення.

Стверджує, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із перебування позивачем під слідством та судом 63 місяці 29 днів, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно вказано, що він становить 431 486,72 грн., в той час як мінімальний розмір відшкодування на який позивач має право претендувати, виходячи із строку перебування під слідством та судом упродовж 63 місяці 29 днів, на час розгляду справи не повинен перевищувати 102 346,67грн. (63 міс 29днів *1600,00 грн.).

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У липні ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що представником прокуратури в апеляційній скарзі здійснюється маніпуляція визначеннями (термінами). Так, ст. 56 Конституції України, ЦК України, Закон України «про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах, прямо зазначають саме про «Відшкодування моральної шкоди», а не її «Виплату». Особа очікує та розраховує не на виплату, а саме на «відшкодування моральної шкоди», яка була завдана протиправними діями правоохоронних органів, в т.ч. Черкаської обласної прокуратури.

Зазначає, що мотиви, викладені в апеляційній скарзі Прокуратури Черкаської області не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та прокуратура в апеляційній скарзі не привела мотивів, чому вони не були представлені до суду першої інстанції в незалежних від прокурора причин.

У червні 2024 року Головне управління державної казначейської служби України у Черкаській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди до 10346,67 грн. Також, просить вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, скасувавши оскаржуване рішення в частині відшкодування ОСОБА_1 втраченого заробітку за час відстрочення від роботи в сумі 286684,63 грн та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що мінімальний розмір шкоди у цій справі становить 102346,67 грн. (100800,00=1600,00) + (1546,67=1600,00/30*29) є обґрунтованим. Казначейство вважає, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди в розмірі 431486,72 грн. надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок Держави України.

Стверджує, що подана позивачем довідка про доходи позивача, видана Виконавчим комітетом Червонослобідської ради, не може вважатися належним доказом для обчислення втраченого заробітку, оскільки суми, які у ній зазначені згідно Порядку №100, обраховані без виключення сум відрахування на податки (18% ПДФО та 1,5% військовий збір, що за приписами Податкового кодексу України відраховуються безпосередньо із заробітку). Натомість, позивачу підлягає відшкодуванню саме втрачений заробіток, а не сума обчислена з середньомісячного нарахованого доходу без виключення податків і зборів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

03 червня 2024 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга керівника Черкаської обласної прокуратури Катерини Шевцової на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Новіков О.М., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 червня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Новіков О.М., судді Василенко Л.І., Сіренко Ю.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України та виправдано її за цим обвинуваченням.

Вироком Черкаського апеляційного суду від 24.05.2021 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 скасовано. Ухвалено новий вирок: ОСОБА_1 визнано винуватою за ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою Верховного суду від 09.02.2022 вирок Черкаського апеляційного суду від 24.05.2021 скасовано, призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.07.2022 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 залишено без змін.

Відповідно до журналів судових засідань 18.05.2017, 05.07.2017, 17.01.2018, 22.02.2018, 27.04.2018, 11.10.2018, 24.07.2019, 08.11.2019, 10.07.2020, 28.10.2020, 29.10.2020, 08.02.2021, 05.04.2021, 24.05.2021, 16.05.2022, 18.07.2022, у справі були проведені судові засідання. Відповідно до довідок від 25.03.2019, 23.05.2019, 08.04.2020, справу було знято з розгляду.

Розпорядженням Червонослобіської сільської ради №53/01-ОС від 29.03.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу соціального захисту населення.

Згідно з витягом із розпорядження Червонослобіської сільської ради №298-ОС від 31.12.2020 ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червоносолобідської сільської ради.

Розпорядженням Червонослобіської сільської ради №211-ОС від 25.06.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонсолобідської сільської ради у зв`язку із набранням вироком законної сили.

Розпорядженням Червонослобіської сільської ради №300-ОС від 16.08.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонсолобідської сільської ради.

24.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до Червонослобіської сільської ради із заявою про скасування розпорядження щодо її звільнення.

Листом виконавчого комітету Червонослобіської сільської ради №677/09-41 від 22.04.2022 ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні розпорядження щодо звільнення.

Розпорядженням Червонослобіської сільської ради №282-ОС від 29.07.2022 визнано недійсним розпорядження №211-ОС від 25.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 , поновлено її на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Червонсолобідської сільської ради.

Відповідно до листів непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 22.06.2021 по 02.07.2021, 01.11.2021 по 05.11.2021, з 06.11.2021 по 09.11.2021, з 26.01.2022 по 04.02.2022, з 19.02.2022 по 28.02.2022.

Згідно з довідкою про доходи виданої виконавчим комітетом Червонослобіської сільської ради нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за квітень-травень 2021 року становить 34687,68 грн, 34 робочі дні.

Відповідно до квитанцій доданих до матеріалів справи ОСОБА_1 було сплачено судові витрати у справі на загальну суму 5950,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга керівника Черкаської обласної прокуратури Катерини Шевцової не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п .2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 7, ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За позицією Європейського суду з прав людини, оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі ст. 3 цього Закону, громадянинові відшкодовується (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст. 4 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14 зазначила, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові від 05 серпня 2020 року у справі №817/893/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Районний суд вірно вказав, що у повивача дійсно виникло право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що обмежувало та порушувало її права громадянина, та має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення. Станом на день розгляду справи мінімальна заробітна плата а України складає 8000,00 грн. ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 20.03.2017 - з дня повідомлення про підозру по 18.07.2022 - дату набрання виправдувальним вироком суду законної сили , що становить 63 місяці 29 днів.

Отже суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що сума, яку просить стягнути на свою користь позивач, а саме моральна шкода, є меншою, ніж розмір рекомендований законодавством, а суд не може вийти за межі позовних вимог, та вважає необхідним стягнути на її користь заявлену в позові суму.

Також, суд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 20.03.2017 з дня повідомлення про підозру по 18.07.2022 - дату набрання виправдувальним вироком суду законної сили, що становить 63 місяці 29 днів. Згідно з довідкою про доходи виданої виконавчим комітетом Червонослобіської сільської ради нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за квітень-травень 2021 року становить 34687,68 грн., 34 робочі дні. Середньоденний дохід ОСОБА_1 становить: 1020,23 грн. Позивач була звільнена із займаної посади з 25.06.2021, та поновлено на посаді 01.08.2022. Період відсторонення становить 281 робочих днів, Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що розмір відшкодування становить 286684,63 грн.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги Черкаської обласної прокуратури про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні1 600,00 грн., є непереконливим з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом».

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону № 266/94-ВР зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги обласної прокуратури про поширення на спірні правовідносини статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», оскільки вказана норма не існувала на час виникнення спірних правовідносин. При цьому підлягає застосуванню саме стаття 13 Закону № 266/94-ВР, згідно з якою відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема в частині визначення розміру втраченого позивачем заробітку, та застосування до правовідносин ст. 235 КЗпП України, є необґрунтованими.

До даних правовідносин у справі застосовуються спеціальні норми закону, які регулюються Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», а не загальні норми, визначені КЗпП України.

Також, у справі, яка переглядається, апелянтом не спростовано наданого роботодавцем позивача розрахунку втраченого останнім заробітку, в тому числі власного розрахунку відповідачем не подано та належними і допустимими доказами не доведено, що цей розрахунок проведено з порушенням Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, ГПУ та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з подальшими змінами).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Черкаської обласної прокуратури Катерини Шевцовоїзалишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2024 року.

Головуючий: О.М. Новіков

Судді: Л.І. Василенко

О.В. Карпенко