ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/2989/23

Головуючий у першій інстанції Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/852/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Орган опіки та піклування Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2024 року (ухваленого у м. Новгород-Сіверський, проголошеного о 09 год. 56 хв, повний текст складено 12 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом. Спільні діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із батьком в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 у 2020 році виїхала за межі України, її місце перебування позивачу наразі невідоме. ОСОБА_1 зазначає, що дітей виховує самостійно. Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню синів, не несе витрат на їх забезпечення (харчування, медичний догляд, лікування), взагалі не спілкується з ними та не виявляє такого бажання.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним через неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не надано правової оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від участі у вихованні синів, тривалий час проживає за кордоном, де має іншу сім`ю, не бере участі у їх вихованні, з дітьми не спілкується. При цьому відсутні докази, які б свідчили про наявність надзвичайних обставин, які об`єктивно перешкоджають відповідачці виконувати батьківські обов`язки.

Наголошує на тому, що опитані в суді першої інстанції діти сторін висловили бажання щодо позбавлення матері батьківських прав, пояснивши, що останній раз бачили її до 22 лютого 2022 року, тривалий час зі ОСОБА_2 не спілкуються, відповідачка не намагається таке спілкування відновити.

Вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідає інтересам дітей, оскільки відповідачка сімейні зв`язки фактично розірвала, а наявність судового рішення про позбавлення батьківських прав спонукатиме її змінити поведінку до дітей.

Відповідачка відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з передчасності заявленого позову, оскільки сам по собі факт не проживання відповідачки разом із дітьми не може слугувати достатніми підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Довідкою Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 06 грудня 2023 року підтверджено, що ОСОБА_1 фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 і має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Як свідчить акт обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 від 08 грудня 2023 року, за цією адресою проживає ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Родина проживає як ВПО, перемістилися з м. Новгород-Сіверський. Умови проживання задовільні, родина проживає в орендованому будинку. Наявні меблі: ліжка, стіл, комод, шафа. Сім`я має дохід від тимчасових заробітків батька та виплат ВПО. Господарства не утримують, земельну ділянку не обробляють. Стосунки між батьком та дітьми доброзичливі. Батько піклується про дітей, забезпечує їхні потреби в повній мірі. Зі слів батька, мати дітей перебуває на заробітках за кордоном та понад 2,5 роки не приймає участі у вихованні дітей. На момент перевірки матері не було у будинку, діти виявили бажання проживати з татом, але хочуть, щоб мама повернулася (а.с. 9).

За характеристиками Новогород-Сіверської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 2 від 11 грудня 2023 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 навчаються у школі з 1 класу. Вихованням дітей займається батько ОСОБА_1 . Регулярно цікавиться успіхами в навчанні, відвідуванням уроків. Мати у вихованні синів участі не бере (а.с. 7,8).

ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Понорницької селищної ради з проханням надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , матері його дітей.

Рішенням виконавчого комітету Понорницької селищної ради Новогород-Сіверського району Чернігівської області № 160 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Понорницької селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31, 32-33).

У цьому висновку наведено, що зі слів чоловіка родина проживала у м. Новгород-Сіверський. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб не реєстрували. Чоловік їздив на заробітки, щоб утримувати родину. У березні 2020 року цивільна дружина поїхала на заробітки за кордон зі старшим сином від попереднього шлюбу. Чоловік із двома синами залишився проживати у м. Новогород-Сіверський. Зі слів ОСОБА_1 , до початку війни жінка телефонувала дітям, допомагала матеріально, а потім заблокувала номер. 12 травня 2022 року приватний будинок, де проживав ОСОБА_1 з дітьми, внаслідок ворожого обстрілу було пошкоджено. Чоловік перемістився з дітьми у смт ОСОБА_8 до рідної сестри. Зараз проживають у орендованому будинку, діти навчаються дистанційно. ОСОБА_1 має тимчасові заробітки, забезпечує усім необхідним. Зі слів чоловіка, мати перестала спілкуватись з дітьми і допомагати матеріально.

За потреби до лікаря-педіатра звертається з дітьми ОСОБА_1 .

На прохання надати номер телефону матері дітей, ОСОБА_1 відмовив, пояснив, що жінка заблокувала номери дітей та його і не спілкується з ними.

Працівниками ССД було знайдено сторінку ОСОБА_2 у соцмережах. Було надіслано повідомлення з проханням зв`язатися з ними. Жінка відразу ж зателефонувала. Було встановлено, що ОСОБА_2 взагалі нічого не знає про цю ситуацію. Надала скріншоти грошових переказів, які вона здійснювала на банківський рахунок ОСОБА_1 та дітей. Спілкувалася жінка з чоловіком та дітьми постійно. Жінка мала намір забрати дітей до себе на проживання у більш безпечне місце, але ОСОБА_1 не дає на це згоди. ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Питання розглянуто комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Понорницької селищної ради та не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав. На цей час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях матері прослідковується зацікавленість у збереженні родинних відносин із синами.

Урахувавши наведене та відсутність вагомих підстав, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Понорницької селищної ради вважала за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, ОСОБА_1 посилався на те, що з 2020 року відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню синів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20,від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України являється усталеною.

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони не заперечують, що у березні 2020 року ОСОБА_2 виїхала за кордон для працевлаштування, їх спільні діти залишилися проживати разом із ОСОБА_1 у м. Новгород-Сіверський.

У травні 2022 року приватний будинок, де проживав ОСОБА_1 з дітьми, внаслідок ворожого обстрілу було пошкоджено.

Наразі ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа разом із дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в смт Понорниця Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Зі слів позивача, мати перестала спілкуватися з дітьми і допомагати матеріально.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Понорницької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Понорницької селищної ради Новогород-Сіверського району Чернігівської області № 160 від 14 лютого 2024 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях матері прослідковується зацікавленість у збереженні родинних відносин із її синами.

Під час розгляду справи районним судом заслухано неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які пояснили, що дуже ображаються на матір, яка їх залишила, про грошові перекази від матері їм нічого не відомо та наразі з нею не спілкуються, з якої причини, чітко пояснити не змогли. Останнім часом діти про маму згадують дуже рідко.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про неврахування думки дітей під час вирішення спору, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

Отже, колегія суддів зважає на те, що хоча думка дітей у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дітей. При цьому, зміст акту обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 від 08 грудня 2023 року свідчить про те, що діти бажають, щоб мати повернулась.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, апеляційний суд вважає, що доводи про згоду двох синів сторін з наміром батька позбавити матір батьківських прав не може бути тією підставою, яка обов`язково має бути врахована при вирішенні цього спору, оскільки перебування ОСОБА_2 за кордоном очевидно ускладнює піклування про синів і через відсутність фізичного спілкування дітей з матір`ю позиція батька вливає на сприйняття певних обставин самими дітьми.

Твердження позивача про те, що відповідачка втратила інтерес до дітей, не планує брати участь у їх вихованні в майбутньому, змінити поведінку відповідачки відносно дітей неможливо, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом першої інстанції. ОСОБА_2 під час розгляду питання комісією з питань захисту прав дитини заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Надала працівникам ССД скріншоти грошових переказів, які вона здійснювала на банківський рахунок ОСОБА_1 та дітей. Пояснила, що спілкується з чоловіком та дітьми постійно, мала намір забрати дітей до себе на проживання у більш безпечне місце, але ОСОБА_1 не дає на це згоду. Зазначене у сукупності свідчить про прояв інтересу відповідачки до синів. Наведене стороною позивача належними доказами не спростовано.

Апеляційний суд виходить з того, що висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідачки від батьківських обов`язків, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Твердження позивача про те, що відповідачка не бере участі у забезпеченні синів (харчуванні, медичному догляді та лікуванні), тобто діти перебувають на повному утриманні позивача, не являються достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, що є крайнім заходом впливу. Крім цього, зі змісту висновку ССД вбачається, що ОСОБА_2 надала працівникам органу опіки та піклування скріншоти грошових переказів, які здійснювала на банківський рахунок позивача. Суд вважає, що доводи про перерахування відповідачкою коштів ОСОБА_1 не спростував, хоча мав можливість надати суду витяг з власного банківського рахунку на підтвердження доводів про відсутність матеріальної допомоги від ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з позовом про стягнення аліментів на утримання синів та стягнення з відповідачки коштів на участь у додаткових витратах на дітей у порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Установивши відсутність фактів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно синів, а також те, що матір дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує і бажає брати участь у їх вихованні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність заявленого позову про позбавлення батьківських прав.

Суд першої інстанцій правильно виходив з того, що позбавлення батьківських прав являється крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. За доводами позову та в ході розгляду цієї справи не встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто її розлучення з синами необхідне в якнайкращих інтересах дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про позбавлення батьківських прав спонукатиме відповідачку змінити поведінку щодо дітей, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вирішальним у цій справі є не вжиття превентивних дій щодо ОСОБА_2 , а забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей, які не будуть дотримані у разі позбавлення відповідачки батьківських прав з підстав, наведених вище.

Отже, достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не встановлено. З матеріалів справи не вбачається наявність виняткових та надзвичайних обставин, які б могли виправдати розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та синами.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова