Справа № 357/4587/24
Провадження № 2/357/2649/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, треті особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік Ірина Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт, посвідчений Першою білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 04.04.2018 року де спадкоємцем майна визначив свою доньку ОСОБА_1 . Позивач у визначений законодавством строк подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., спадщину прийняла, але оформити свої спадкові права на майно померлого не має можливості, оскільки частина житлового будинку, що належна спадкодавцю на праві власності, розташована по АДРЕСА_1 , а саме 4/25 частин домоволодіння, реконструйована в окремий житловий будинок, що блокується із іншою частиною будинку, власником якої є ОСОБА_2 , який є власником 21/25 частин житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

В договорі дарування, на підставі якого ОСОБА_3 став власником частини домоволодіння, конкретно зазначено загальна (26,5 кв.м.) та житлова площа приміщень (11,4кв.м.), що становлять 4/25 частин будинку та площа всього будинку (126,8 кв.м), що свідчить про те, що будинок було розділено до придбання частки ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства в редакції на час виникнення розподілу будинку. Позивач зазначає, що розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 між його співвласниками підтверджується і технічною документацією виготовленою комунальним підприємством Київської обласної ради Білоцерківське бюро технічної інвентаризації станом на 01.07.2010 року (технічний паспорт). Але припинення права на частку, що зазначена у правових документах, статтею 364 ЦК України в редакції на час такого розподілу (редакція до 01.01.2013 року), не передбачалась.

Житловий будинок розташовано на земельній ділянці, яка передана в користування для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд рішенням Білоцерківської міської ради № 626 від 16.11.1960 року площею 1000, 0 кв. м. та рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів № 368 від 23.07.1984 року площею 600,00 кв. м. Крім того, вказаними рішеннями землекористувачам по АДРЕСА_1 передано в користування земельну ділянку (лишки) 727 кв. м. Також, рішенням Білоцерківського міського народного суду від 26.03.1985 року, між співвласниками будинку, встановлювався порядок користування земельною ділянкою та ОСОБА_3 виділяється в користування земельна ділянка площею 697 кв м. Інша частина земельної ділянки площею 0,084 га, оформлена у власність ОСОБА_2 . В 2009 році ОСОБА_3 без дозвільних документів провів реконструкцію своєї частини житлового будинку під окремий житловий будинок розташований на земельній ділянці що була виділена для обслуговування його частини житлового будинку.

ОСОБА_3 за життя намагався отримати дозвільні документи на проведену реконструкцію своєї частини будинку, але не мав можливості, оскільки не мав належно оформленої у власність земельної ділянки та згоди співвласника житлового будинку.

Так як спадкодавець не оформив та не зареєстрував своє право на земельну ділянку на якій розташовано об`єкт спадкування, спадкоємець не має підстав звернутись для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на створений житловий будинок. Оформити земельну ділянку у власність, спадкоємець також не може, в зв`язку з тим, що частина земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок у частковій власності передана у власність ОСОБА_2 , а частина земельної ділянки, що була в користуванні ОСОБА_3 не передана у власність. Для відповідної передачі земельної ділянки у власність необхідно припинити право на частку та оформити право на житловий будинок, як на об`єкт відокремленого права.

Збудована будівля відповідає ознакам надійної та безпечної експлуатації об`єкта, що надає можливість вважати закінчений будівництвом об`єкт готовим до експлуатації і це підтверджується технічним паспортом виготовленим ФОП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , справа № 32/24, інформація про який внесена до Реєстру будівельної діяльності, реєстраційний номер ТІ01:5170-9679-0235-6779. А тому, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 194,7 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи без участі представника Білоцерківської міської ради, на розсуд суду.

Третя особа по справі ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні 01.07.2024 року просив відкласти судове засідання, надати час для ознайомлення з матеріалами справи і формування своєї позиції до позовних вимог та в наступні судові засідання, ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Процесуальні дії та рішення у справі.

26.03.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, даний позов було передано судді Ярмолі О.Я. (а.с.31).

02.04.2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи (а.с.36-37).

22.04.2024 року Білоцерківська міська рада направила клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.49).

08.08.2024 року ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті (а.с.8-81).

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 19 грудня 2022 року, у віці 80 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , видане 21.12.2022 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.11).

Встановлено, що ОСОБА_3 був власником 4/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 26,5 кв.м, житловою площею 11,4 кв.м Наведене підтверджено копією договору дарування частки житлового будинку від 06.04.2007 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.19,20).

Згідно наданих матеріалів справи вбачається, що третя особа по справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.08.2003 року є власником 21/25 будинку АДРЕСА_1 (а.с.21,26).

Як вбачається з інформаційної довідки КП КОР «Київське обласне БТІ», станом на дату останньої технічної інвентаризації 01.07.2010 року, 4/25 частин зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 26,5 кв.м., житловою площею 11,4 кв.м перебудовано без дозвільної документації на виконання будівельних робіт. Загальна площа 4/25 частин житлового будинку після самочинної реконструкції складає 196,1 кв.м., житлова площа складає 100,9 кв.м (а.с.21).

До матеріалів справи додані копії витягів з рішень органів місцевого самоврядування про виділ в користування земельної ділянки за домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.22,23).

Встановлено, що в судовому порядку було визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.24).

Встановлено, що гр. ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:039:0054, площею 0,084 га за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.27).

Встановлено, що 31.10.2023 року приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. відмовила спадкоємцю ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на частку зазначеного будинку, оскільки 4/25 частин житлового будинку перебудовано без дозвільної документації на виконання будівельних робіт. (а.с.12).

Заслухавши пояснення позивача та її представника, адвоката Овчаренко Д.К., дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

Позивач стверджує, що в 2009 році ОСОБА_3 добудував /реконструював свою частину будинку без дозвільної документації, і не встиг за життя оформити право власності на цей будинок, площа якого значно збільшилася та внаслідок перебудови, частина будинку стала відокремленим самостійним будинком, а також, спадкодавець не встиг належно оформити право власності на земельну ділянку, якою законно користувався.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, оскільки немає жодного спору ні із суміжнім землекористувачем та співвласником домоволодіння ОСОБА_2 , ні з Білоцерківською міською радою, а нотаріус відмовляє видати свідоцтво на право на спадщину за заповітом, то є всі підстави визнати в судовому порядку за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Суд критично оцінює таку позицію сторони позивача з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини, спадкодавець ОСОБА_3 мав у власності 4/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , (загальна площа будинку -26,5 кв.м., а житлова 11,4 кв.м.), що було належно зареєстровано, та мав право користування земельною ділянкою площею 600 кв.м. за цим же адресом.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Зміст ч. 1 ст. 376 ЦК України дозволяє окреслити умови, за наявності хоча б однієї з яких об`єкт вважатиметься самочинним будівництвом:

1. Здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

2. Здійснення будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 р. сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта. Всі ці дії здійснювалися без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розроблення та затвердження в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю. В результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За загальним правилом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас у ч. 3 цієї ж статті міститься спеціальне застереження про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

В даному випадку, встановленим є те, що спадкодавець ОСОБА_3 отримав в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 ще до реконструкції своєї частини будинку, жодних декларацій про готовність об`єкта чи сертифікатів про експлуатацію, чи іншої дозвільної документації на реконструкцію будинку ОСОБА_3 не замовляв та не отримував.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (ч. 8 ст. 39 цього Закону).

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК).

За загальним правилом при наявності самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, використані під час такого будівництва. Оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на відповідне нерухоме майно, то й право на останнє не буде входити до складу спадщини.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування».

Як роз`яснено у п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК).

Аналогічні положення відображені в постанові Верховного Суду від 28.04.2022 р. у справі № 359/9695/17, провадження № 61-18743св20, де зокрема зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 376 та ст. 1218 ЦК, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва

Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.

Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування.

При цьому судам слід враховувати наявність технічного висновку про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, наявність даних про не порушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку.

В даному випадку, як було з`ясовано під час розгляду даного спору, суду не надані будь-які дані щодо технічного висновку про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, відсутні дані про непорушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку. При цьому слід зазначити, що суд не повноважний підміняти та виконувати функції, які належать до компетенції органів місцевого самоврядування (узаконення самовільно переобладнаного або самочинно збудованого майна).

Питання узаконення самочинно збудованої перебудови, реконструкції будинку не входить до компетенції суду.

Таким чином, оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на житловий будинок загальною площею 194,7 кв. м., по АДРЕСА_1 , то й право на останнє не буде входити до складу спадщини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141,258- 265, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, треті особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік Ірина Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.09.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола