ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт смерті (загибелі) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась у місті Лисичанськ Луганської області, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 приймаючи безпосередню участь в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій, місце смерті: Україна, Донецька область, Кальміуський район, село Славне. В обґрунтування вимог заяви вказує, що відповідно до свідоцтва про народження заявниці, її матір`ю є ОСОБА_2 . Мати заявниці, ОСОБА_2 проходила військову службу на посаді бойового медика 2 штурмового взводу 2 штурмової роти в особовому складі військової частини НОМЕР_2 , ВОС - 878033А, починаючи з 20.10.2020 року (витяг з наказу №236 від 20.10.2020). 15 березня 2022 в районі населеного пункту Славне Донецької області, в ході виконання заходів забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в зоні безпосередніх бойових дій, внаслідок авіаційного удару по спостережному пункту під час несення служби мати заявниці ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 загинула. 07 липня 2022 року заявниця отримала сповіщення сім`ї №С/39 про те, що бойовий медик 2 штурмового взводу 2 штурмової роти в/ч НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призвана на військову службу з 20.10.2020 року Лисичанським МВК Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 біля села Славне Донецької області під час несення служби старшого солдата ОСОБА_2 на спостережний пункт противник завдав авіаційний удар, в результаті якого будівля була зруйнована та тіло старшого солдата ОСОБА_3 було завалено уламками будівлі. Через ведення активних бойових дій та захоплення території противником тіло старшого солдата ОСОБА_4 не вдалося евакуювати з поля бою. Крім того, зазначено про суб`єктивне сприйняття іншими військовослужбовцями факту загибелі старшого солдата ОСОБА_5 . На запит адвоката у вересні 2023 року були отримані копії матеріалів службового розслідування, з яких вбачається, що бойовий медик 2 штурмового взводу 2 штурмової роти в/ч НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 під час несення служби в зоні бойових дій в районі населеного пункту Славне Донецької області внаслідок авіаційного удару отримала поранення несумісні з життям, її тіло було завалено уламками зруйнованої будівлі і його не вдалося евакуювати з поля бою (а.с.1-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті - відмовлено (а.с.33-34).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених вимог (а.с.38-45).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту службового розслідування за фактом зникнення безвісті старшого солдата ОСОБА_2 вказано: «Враховуючи факт суб`єктивного сприйняття загибелі старшого солдата ОСОБА_6 та сержанта ОСОБА_7 іншими військовослужбовцями, відсутності будь-яких об`єктивних даних щодо їх загибелі, слід прийти до висновку, що вказаних військовослужбовців слід вважати безвісно відсутніми, до оголошення померлими згідно рішення суду, у відповідності до ч. 3 ст. 46 Цивільного кодексу України».

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення приписів чинного законодавства стороною заявника по справі не надано доказів на підтвердження смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Зазначена підстава для встановлення факту не узгоджується із наданими доказами та фактичними обставинами, про які вказано у заяві.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції.

Так, відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Статтями 293, 315 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, розглядаються судом в порядку окремого провадження.

За нормою ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Крім того, із врахуванням норми ч.3 ст.294 ЦПК України, до форми та змісту заяви із додатками застосовуються й норми ст.175-177 ЦПК України.

За змістом ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Матеріалами справи встановлено, що актом службового розслідування за фактом зникнення безвісті старшого солдата ОСОБА_2 вказано: «Враховуючи факт суб`єктивного сприйняття загибелі старшого солдата ОСОБА_6 та сержанта ОСОБА_7 іншими військовослужбовцями, відсутності будь-яких об`єктивних даних щодо їх загибелі, слід прийти до висновку, що вказаних військовослужбовців слід вважати безвісно відсутніми, до оголошення померлими згідно рішення суду, у відповідності до ч. 3 ст. 46 Цивільного кодексу України».

Главою 4 розділу IV ЦПК України врегульовується розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Розгляд справ даної категорії проводиться на виконання положень ч.4 ст.293 ЦПК України у складі одного судді і двох присяжних.

Так, оголошення фізичної особи померлою слід відрізняти від встановлення факту смерті у певний час (п.5 ч.2 ст.293, пп. 8,9 ч.1 ст.315 ЦПК) та встановлення факту реєстрації смерті. Встановлення факту смерті у певний час здійснюється судом у разі неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті.

На необхідність чіткого розмежування вказаних категорій справ звертається увага й у Постанові ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Вказані справи, хоча і розглядаються судом в порядку окремого провадження, тобто, процесуально схожі, однак відрізняються за предметом доказування в межах певної категорії.

При встановленні факту смерті час і місце смерті особи достовірно відомі, однак реєстрація смерті у відповідних органах не здійснена, документи, як підтверджують цю подію, втрачені, відповідно, унеможливлена державна реєстрація факту смерті. Доведенню підлягають й ті обставини, що смерть не була і не може бути зареєстрована у зв`язку із відсутністю відповідних документів.

Істотно відрізняється коло обставин, які підлягають встановленню при оголошенні особи померлою. При розгляді справ даної категорії суд виходить не з факту смерті, а лише з її припущення. Відповідно, до предмета доказування входить не факт смерті фізичної особи, а обставини, вичерпно зазначені у ст.46 ЦК України - відсутність відомостей про місце перебування особи протягом встановленого часу тощо.

Виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо відсутності підстав для задоволення заявлених вимог.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свою заяву та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог заяви.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: