Справа № 459/3481/23
Провадження № 2/459/646/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Новосада М.Д.

з участю:

секретаря судових засідань Козак І. Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири з виплатою грошової компенсації, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації за частки автомобіля,

ВСТАНОВИВ :

17.10.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить припинити право власності на частку квартири по АДРЕСА_1 за відповідачем, визнати його одноособовим власником, стягнути з нього в користь відповідача 140 000 грн грошової компенсації в рахунок припинення права спільної часткової власності на частку вищевказаної квартири.

Вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2008 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 09.12.2022. 14.09.2012 купив спірну квартиру, для покупки якої оформив кредит під іпотеку, який виплачував за власні кошти. 18.10.2016 він подарував частку даної квартири відповідачу. Останній також належить частка квартири по АДРЕСА_2 . Зазначає, що сторони декілька років спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, провести реальний розподіл квартири неможливо, спільне проживання також не можливе. По домовленості з відповідачем, він перерахував останній 150 000 грн компенсації за спірну частку за період 2020-2021.

Ухвалою від 26.10.2023 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила позов. Вказала, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, тому належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, кредит за яку погашався за кошти сім`ї. Не погоджується зі звітом про вартість квартири. Також заперечує факт домовленостей з позивачем щодо компенсації за частку квартири. Підтверджує, що позивач подарував їй частку спірної квартири, щодо іншої частки, то вона набута за час шлюбу. Щодо перерахованих коштів на її рахунок, зазначає, що такі витрачались на побутові потреби та утримання житла. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щоб припинити за нею право власності на частку квартири.

15.11.2023 відповідач подала зустрічну позовну заяву, в якій просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; частини гаража № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0160 за тією ж адресою; стягнути з позивача за первісним позовом на її користь компенсацію частки автомобіля OPEL FRONTERA 1999 року випуску у розмірі 129500,00 грн. Обгрунтовує тим, що 19.04.2007 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано у грудні 2022. За час спільного проживання однією сім`єю ними було придбано ряд рухомого і нерухомого майна: гараж із земельною ділянкою, квартиру, автомобіль. Все зазначене майно було зареєстровано на позивача за первісним позовом. Щодо придбаної квартири, то останній подарував їй частину квартири, а також вона має право на іншу частку спірної квартири, так як вона набута за час шлюбу. Зазначає, що спірний гараж та земельна ділянка на якій розташований вказаний гараж, належать до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а тому вона має право на їх частку. Щодо придбаного за час шлюбу автомобіля OPEL FRONTERA 1999 року випуску, то у жовтні 2023 їй стало відомо, що позивачем без її згоди було його продано, та коштів від продажу спірного автомобіля вона не отримувала, проте має право на таку грошову компенсацію. Зважаючи на те, що автомобіль відчужений третій особі, провести його експертну грошову оцінку немає можливості. Середня ринкова вартість аналогічних транспортних засобів, розміщених на сайті AUTO.RIA становить від 7000,00 у.о. до 7900,00 у.о., що згідно курсу НБУ становить від 259000,00 грн до 292300,00 грн. Тому, зазначає, що має право на компенсацію частки автомобіля у розмірі 129500,00 грн. Відповідно до висновків про вартість майна, станом на 09.11.2023, вартість спірної квартири становить 940352,00 грн, відповідно частки 470176,00 грн; вартість спірного гаража становить 141750,00 грн, відповідно частки 70875,00 грн; вартість спірної земельної ділянки становить 1751,23 грн, відповідно частки 875,61 грн.

06.12.2023 представник позивача за первісним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, яку вважає необгрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи. Зазначив, що спірна квартира була придбана за кошти, які ОСОБА_3 позичив в банку під іпотеку, яку сплачував за власні кошти із дошлюбних збережень. При договорі купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_4 не була стороною правочину, оскільки свою згоду на придбання даної квартири не давала, в них була усна домовленість, що квартира належатиме йому на праві одноособової приватної власності, так як він сам погашає борг по іпотеці. На прохання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 подарував їй частку квартири, оскільки був переконаний, що є одноособовим власником. Щодо стягнення компенсації 1/2 частки спірного автомобіля у розмірі 129500.00 грн, то вартість значно завищена. Згідно акта огляду реалізованого транспортного засобу, спірний автомобіль був проданий ОСОБА_3 за 17 000 грн. Кошти від продажу витратив на своє лікування. Зазначає, що спірна земельна ділянка була не куплена, а передана останньому в приватну власність для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. В придбанні гаража відповідач за первісним позовом також жодної участі не брала, оскільки ОСОБА_3 купив його за власні кошти. Тому, просить відмовити у зустрічній позовній заяві.

20.12.2023 відповідач за первісним позовом подала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначає, що до купівлі квартири вона мала значні заощадження, а саме одноразову виплату у зв`язку з втратою працездатності на виробництві у розмірі 57600 грн, у неї був банківський вклад на 10000,00 доларів США. 14.09.2012 вона зняла 10025,00 доларів США, які витратила для купівлі квартири. Крім того, було оформлено іпотечний договір, який укладався в інтересах сім`ї та сплачувався разом. Вказує, що вона як дружина надавала згоду на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до умов якого, нотаріусом було роз`яснено правові наслідки укладення такого договору. Заперечує факт продажу автомобіля під час шлюбу, оскільки такий було продано, коли вони не проживали однією сім`єю та на відчуження якого вона згоду не давала. Щодо спірного гаража та земельної ділянки, то зазначає, що гараж був придбаний під час шлюбу для потреб сім`ї та за кошти сім`ї. Він розташований на земельній ділянці, на яку в подальшому було оформлено право власності.

Ухвалою суду від 11.03.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. Пояснив, що ОСОБА_3 купив квартиру та за власні кошти оплатив іпотеку. Відповідачу переслав 150000 грн за частку квартири. Гараж купив за власні кошти. Земельна ділянка належить позивачу. Автомобіль придбав також за власні кошти, продавав під час шлюбу.

Представник відповідача у судовому засіданні первісний позов заперечила, зустрічну позовну заяву просила задоволити з підстав, вказаних у ній. Пояснила, що сторони мали рівні частки квартири на праві спільної сумісної власності. частку позивач подарував відповідачу, інша частка квартири належала останній на праві спільної сумісної власності. Автомобіль було продано без згоди відповідача, тому просять стягнути вартість частини автомобіля. Кредит на квартиру брався в інтересах сім`ї, який погасили протягом 3 років. Перерахунку коштів позивачем відповідачу не було, проте, якщо і надходили кошти, то витрачались на утримання житла, що не може бути компенсацією. Шлюбні відносини фактично були припинені між сторонами у лютому 2020.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду від 09.12.2022 (а.с. 75).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2012, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І. С., ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру правочинів від 14.09.2012 №11836171, копії витягу про державну реєстрацію прав від 19.09.2012 №35549455, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2014 №26094627, ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І. С. (а.с. 29, 30, 31).

14.09.2012 ОСОБА_3 із АТ «Ощадбанк» уклав іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Степчук І. С., відповідно до якого зобов`язувався до 14.09.2015 повернути 120000 грн (а.с. 28-39).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08.09.2014, встановлено обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки, яке припинено 08.09.2014 (а.с. 40).

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 08.09.2014 №26504571 встановлено, що таку припинено 08.09.2014 (а.с. 41).

Як вбачається з копії технічного паспорта від 18.09.2012, виданого Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2012 (а.с. 44-46).

Згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна №23UA-230921-029 від 21.09.2023, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 580084 грн (а.с. 6-27).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна/щодо суб`єкта №327431545 від 30.03.2023, №327456119 від 30.03.2023 встановлено, що ОСОБА_4 є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, а також частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 42,43).

Відповідно до копії договору дарування частини квартири від 18.10.2016, посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М. Р., ОСОБА_3 безоплатно передав у власність, як дарунок, ОСОБА_4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 108-111).

Як вбачається з висновку про вартість майна, а саме спірної квартири, наданого відповідачем, від 09.11.2023, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 940352,00 грн, відповідно вартість частини становить 470176,00 грн (а.с. 113).

Відповідач подала копії витягів з сайту AUTO.RIA, на яких зазначена вартість аналогічних спірному автомобілю транспортних засобів, а саме від 7000 доларів США до 7900 доларів США (а.с. 131,132,133).

Встановлено, що оціночна вартість спірної земельної ділянки, згідно наданої відповідачем довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14.11.2023 становить 1751,23 грн (а.с.134-136).

Право приватної власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку підтверджується копією свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 06.03.2013 (а.с.137).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу гаражу від 19.06.2007, посвідченого нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Резніковою Н. М., ОСОБА_3 купив гараж № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 138), оціночна вартість якого станом на 09.11.2023 становить 141750,00 грн, посилаючись на копію висновку про вартість майна від 09.11.2023, наданої відповідачем (а.с. 139).

Із копії постанови про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності від 18.05.2011 встановлено, що ОСОБА_4 було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 57600,00 грн (а.с. 177).

ОСОБА_4 із ПАТ «УКРСОЦБАНК» уклала договір банківського вкладу №0909 від 17.08.2012, перерахувавши грошові кошти на депозитний рахунок у сумі 10021,30 доларів США (а.с. 179-180).

Згідно з копією квитанції від 14.09.2012, виданої ПАТ «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_4 було знято готівку у сумі 10025,00 доларів США, еквівалент у гривнях 80129,83 (а.с. 178).

Вирішуючи спір за первісним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч. 1 ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19, які у порядку ч.4 ст.263ЦПК України враховуються при застосуванні норм права.

Встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем за час шлюбу. Сторонами були надані суду докази на підтвердження свого внеску у придбання квартири, а саме, позивачем було укладено іпотечний договір, який він погашав, відповідач в свою чергу долучилася до придбання даного нерухомого майна власними заощадженнями, які отримала у вигляді одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності, крім того, у день придбання квартири, нею було знято кошти з банківського вкладу у сумі 10025,00 доларів США.

Варто звернути увагу на те, що п. 13 договору купівлі-продажу квартири зазначає, що даний договір укладений за згодою дружини покупця ОСОБА_4 , підпис якої посвідчено на заяві приватним нотаріусом, що додатково підтверджує факт спільної сумісної власності даного нерухомого майна.

Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на спірне нерухоме майно було набуте під час перебування сторонами у справі у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Жодних інших доказів про придбання майна саме за особисті кошти позивачем не подано.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України), що позивачем виконано не було.

Твердження позивача щодо перерахування відповідачу 150000 грн спростовується листом АТ «Державний ощадний банк України», направленим на адресу суду, про те, що грошові перекази з рахунку ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_4 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 відсутні (а.с.182).

Безпідставними є доводи позивача про те, що в них з відповідачем була усна домовленість, що квартира належатиме йому на праві одноособової приватної власності, оскільки останнім на підтвердження цього не подано жодних належних доказів та відповідач в свою чергу заперечила факт усної домовленості.

З урахуванням вищезазначених норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Вирішуючи спір за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом було передано у власність за договором дарування відповідачу за первісним позовом частину спірної квартири, що жодною зі сторін не заперечується.

Як встановлено судом раніше, спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. Так як позивач належну йому частку подарував відповідачу, інша частина спірної квартири належить на праві власності останній.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Щодо вимоги відповідача за первісним позовом про визнання за нею права власності на частину спірного гаража та частину спірної земельної ділянки.

Суд критично оцінює доводи сторони позивача за первісним позовом про те, що вказаний гараж придбаний за його особисті кошти, а земельна ділянка ним не куплялась, а була передана йому у приватну власність, адже жодних належних та допустимих доказів (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) на підтвердження зазначеного не подано. Крім того, п. 12 договору купівлі-продажу гаражу зазначає, що даний договір укладений за згодою дружини покупця ОСОБА_4 , що додатково підтверджує факт спільної сумісної власності даного нерухомого майна.

Отже, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на спірний гараж та земельну ділянку було набуте за час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках.

Щодо вимоги відповідача за первісним позовом про стягнення з позивача за первісним позовом компенсації частки спірного автомобіля у розмірі 129500,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний автомобіль був придбаний за час шлюбу та відчужений позивачем за первісним позовом без відома відповідача, що жодною зі сторін не оспорюється.

Згідно ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідач не давала письмову згоду на продаж спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін. Доказів того, що відповідач отримала свою частку за автомобіль суду також не надано. А також доказів на використання коштів від продажу транспортного засобу в інтересах сім`ї позивач не подав.

Відповідно до роз?яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у Постанові від 21 грудня 2007 року №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно, або його вартість враховується при поділі.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Встановлено, що спірний автомобіль відчужений третій особі, отже, провести експертну грошову оцінку вказаного транспортного засобу не видалось можливим. Тому, відповідачем за первісним позовом було надано копії витягів з сайту AUTO.RIA, на яких зазначена вартість аналогічних спірному автомобілю транспортних засобів, з яких було визначено середню ринкову вартість у розмірі 259000,00 грн, відповідно частка спірного автомобіля становить 129500,00 грн.

Сторона позивача хоч і заперечила зазначену вартість спірного автомобіля, вказавши, що ним було продано його за 17000,00 грн, проте на підтвердження своїх доводів жодних доказів не подала, не провела оцінку даного майна. Тому, суд бере за основу розрахункову вартість автомобіля, надану відповідачем.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що позивач без згоди відповідача відчужив третій особі належний їм на праві спільної сумісної власності вищевказаний транспортний засіб OPEL FRONTERA 1999 року випуску, з нього на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація ринкової вартості 1/2 частини даного транспортного засобу в розмірі 129500,00 грн.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги зустрічного позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги зустрічного позову задоволено в повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України до задоволення підлягає також вимога про стягнення сплаченого при поданні позову судового збору в розмірі 6714,28 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У первісному позові ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про припинення права власності на частку квартири з виплатою грошової компенсації відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації за частки автомобіля задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; частини гаража № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 ; частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0160 за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію частки автомобіля OPEL FRONTERA 1999 року випуску у розмірі 129500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 6714,28 грн сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.09.2024.

Суддя: М. Д. Новосад