Справа № 489/793/24
Провадження №2-о/489/56/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку окремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Давидову О.Ю., звернулася до суду із заявою, якою просила встановити юридичний факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 , народженої у м. Болград Одеської області УССР 17 квітня 1960 року. Мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Болград Одеської області. У 1981 році вона разом з матір`ю отримала квартиру АДРЕСА_1 . 18 серпня 1982 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . 03 квітня 1983 року у неї народилася дитина. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виписалася з вищезазначеної квартири та переїхала проживати до чоловіка у с. Конецполь Первомайського району Миколаївської області, без реєстрації місця проживання, оскільки батьки чоловіка не надали згоду на відповідну реєстрацію місця проживання у будинку. У 1993 року заявниця переїхала проживати до матері у м. Миколаїв, того ж року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу, колишній чоловік забрав у заявниці її паспорт на відмовлявся повертати тривалий час. Оскільки ОСОБА_1 працювала не офіційно, паспорт їй був не потрібний. Через деякий час, ОСОБА_3 помер і тільки після його смерті родичі померлого, перебираючи документи знайшли паспорт заявниці та повернули їй. Трудова діяльність ОСОБА_1 полягає у догляді за похилими людьми. Звертаючись до Центрального відділу у м. Миколаєві УДМС України з заявою про отримання паспорту громадянина України, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту постійного проживання на території України, заявниці потрібно для отримання паспорта громадянина України.

Від представника Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить вирішити справу на розсуд суду. Зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Для встановлення належності до громадянства України у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає відповідні документи. Фактично для заявника має юридичне значення лише встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про громадянство СРСР» від 01.12.1978, дитина, обоє з батьків якої на момент її народження, перебували у громадянстві СРСР, є громадянином СРСР незалежно від того, чи народилася вона на території СРСР чи поза межами СРСР. Такі діти, станом на 24 серпня 1991 року набули громадянство України як громадяни колишнього СРСР, якщо вони постійно проживали на території України.

Ухвалою суду від 06.02.2024, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України.

Вирішуючи вимогу, щодо встановлення особи суд виходить за наступного.

У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про громадянство» паспорт громадянина України є документом, що підтверджують громадянство України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно частини 2 ст. 3 ЗУ «Про громадянство», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Болград Одеської області, Республіки УСРСР, батьками якої є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Заявниця зазначає, що 18 серпня 1982 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та у них народилася дитина.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

23 жовтня 1984 року Відділом внутрішніх справ Ленінського району виконкому м. Миколаєва видано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Болград Одеської області паспорт громадянина УСРСР серії НОМЕР_3 . У відмітці «місце проживання» містяться відмітки місця реєстрації: АДРЕСА_2 , а саме 28.09.1981, 29.11.1988, 21.04.1989, 19.02.1991 та 04.05.1993.

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 27 квітня 1993 року.

Заявниця вказує, що після розірвання шлюбу, колишній чоловік забрав неї паспорт на відмовлявся повертати. Оскільки вона працювала не офіційно, паспорт їй був не потрібний. Через деякий час, ОСОБА_3 помер і тільки після його смерті родичі померлого, перебираючи документи знайшли паспорт та повернули їй.

Представниця ОСОБА_1 адвокатка Давидова О.Ю. звернулася до Центрального відділу м. Миколаєва УДМС в Миколаївській області з адвокатським запитом щодо можливості документування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 паспортом громадянина України.

Листом Центрального відділу м. Миколаєва УДМС в Миколаївській області від 17.01.2024 за вих. № 4813-67/4813.1-24, відмовлено у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_8 та рекомендовано звернутися до суду.

У якості доказу проживання на території України свідок ОСОБА_9 надала письмові пояснення в яких зазначила що ОСОБА_1 все життя з народження до сьогодення проживала в Україні, жодного разу не виїжджала до іншої держави. Станом на 13.11.1991 ОСОБА_1 проживала у Миколаївській області.

Таким чином докази в їх сукупності підтверджують безперервне проживання заявниці на території України , зокрема укладання шлюбу та його розірвання, реєстрація в м. Миколаєві, пояснення свідка.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

В своїй заяві заявниця зазначає, що без встановлення факту постійного проживання на території України вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, відповідно до Закону України "Про громадянство України" .

Згідно п. 10 Порядку, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів:- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Надані заявницею докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення, іншим шляхом вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року по сьогоднішній день.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5-А.

Повний текст судового рішення складено «24» вересня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева