Провадження №22-ц/812/626/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Ямкової О.О.

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №486/311/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яку підписав його представник адвокат Сорочан Володимир Олександрович, на ухвалу, яку постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Олени Іванівни у приміщенні цього суду 05 березня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за заявою ОСОБА_2 , яку підписав її представник адвокат Сорочан Володимир Олександрович про забезпечення позову у цивільній справі за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів на повнолітнього сина,

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 р. ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Сорочан В.О., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів на повнолітнього сина.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в цивільній справі №486/1193/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23 липня 2021 року і до закінчення сином навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином 23-х років. Вказане рішення суду виконується другим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Наприкінці 2023 року позивач дізнався, що ОСОБА_5 є працівником філії «Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська АЕС» AT НАЕК «Енергоатом» з 26 вересня 2023 року, де має основне місце роботи, форма працевлаштування - безстроковий трудовий договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 має постійне місце роботи, регулярно отримує заробітну плату, відповідно не потребує матеріальної допомоги з вересня 2023 року і отримує її безпідставно, позивач просив:

- припинити стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, які стягуються на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 вересня 2021 року;

- відкликати виконавчий лист, виданий за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в цивільні справі № 486/1193/21 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку.

- стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті 30159 грн. 75 коп.

У березні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Сорочан В.О., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67728533, відкритому другим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 23 липня 2021 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином 23-х років.

Заявник вказує, що звернувся із позовом до суду про припинення стягнення аліментів на повнолітнього сина, але станом на 05 березня 2024 року провадження за цим позовом навіть не відкрито. З урахуванням тривалості розгляду справ в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області, навіть якщо справа набере законної сили до 04 квітня 2025 року і суд прийме рішення про задоволення позову, позивач кожного місяця буде втрачати 25% свого заробітку на користь позивача на утримання сина, який такої допомоги не потребує.

Невжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, на його думку, фактично знищує будь-який ефективний судовий захист оспорюваних прав за захистом яких позивач звернувся до суду.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що у заяві про забезпечення позову не зазначено негативні наслідки, які для позивача як сторони у виконавчому провадженні можуть настати, та не зазначено ризиків щодо невжиття заходів забезпечення, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того суд зазначає, що із заявою про забезпечення позову представник позивача звертається вдруге, з тих же самих підстав та посилаючись на ті самі аргументи. З огляду на те, що судом було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення ухвалою від 20 лютого 2024 р., суд зауважив, що не може в одному випадку відмовити, а в другому задовольнити, виходячи із правової позиції, яка вже висловлена судом у процесуальному документі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та постановити ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до обставин справи позивач за рішенням суду сплачує аліменти на користь колишньої дружини на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання, але ОСОБА_2 з`ясував що повнолітній син, на утримання якого стягуються аліменти з вересня 2023 р. працевлаштований в АТ «НАЕК» «Енергоатом» філія «ВП ПАЕС», за безстроковим трудовим договором на основне місце роботи на повний робочий день. Позивач вважає, що маючи постійне місце роботи його повнолітній син більше не потребує матеріальної допомоги, яку на нього отримує відповідач і звернувся до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів на користь колишньої дружини. Крім того, представник позивача зазначає, що Южноукраїнський міський суд Миколаївської області може розглядати такі справи по декілька років, він через свого представника звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні. Свою заяву він аргументував тим, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову та тривалому розгляді справи буде знівельовано ефективний судовий захист прав, за захистом яких до суду звернувся позивач, оскільки син досягне 23-х років і аліменти буде припинено, а справа ще буде розглядатися.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися. Від представника заявника позивача ОСОБА_2 адвоката Сорочана В.О. та відповідачки ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшли заяви, відповідно, про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та відповідачки.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, заяви учасників про розгляд справи в їх відсутність а також, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в цивільній справі №486/1193/21 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 23 липня 2021 року і до закінчення сином навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином 23-х років. Вказане рішення суду виконується другим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № 67728533.

ОСОБА_2 , посилаючись на те, що його син ОСОБА_5 має постійне місце роботи, регулярно отримує заробітну плату, у зв`язку з чим не потребує матеріальної допомоги з вересня 2023 року і отримує її безпідставно, подав позов, в якому просив суд:

- припинити стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, які стягуються на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 вересня 2021 року;

- відкликати виконавчий лист, виданий за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в цивільні справі № 486/1193/21 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку.

- стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті 30159 грн. 75 коп.

Також представник позивача адвокат Сорочан В.О. звернувся із заявою. Про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 67728533, відкритому другим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відмовляючи у задоволення заяви про забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для цього відсутні законні підстави.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […]. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що між позивачем та відповідачкою виник спір, предметом якого є припинення стягнення аліментів.

При цьому стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проводиться органом ДВС в рамках виконавчого провадження № 67728533, відкритому другим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на підставі виконавчого листа, який видав Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у справі № 486/1193/21.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно частини 1статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зупинення виплат аліментів на утримання дитини за виконавчим провадженням, фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судового рішення.

Відповідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №524/188/18 (провадження № 61-38051св18), недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

В даному випадку позивач фактично просить зупинити виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень.

Отже, обраний ОСОБА_2 спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Наведені свідчить про дотримання судом при прийнятті оскаржуваної ухвали положень матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування відповідно до статті 375 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду про відмову у забезпеченні позову та відхиляються колегією суддів.

Зокрема, посилання на можливу тривалість розгляду справи Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, а також що у випадку невжиття заходів забезпечення позову та тривалому розгляді справи знівелюється ефективний судовий захист прав, з огляду на наведені вище принципи щодо виконуваності судових рішень, які набрали законної, не є підставою для застосування заходу забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті заяви про перегляд судового рішення судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в апеляційній інстанції, не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яку підписав його представник адвокат Сорочан Володимир Олександрович, залишити без задоволення, ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

О.О. Ямкова

_______________________________________

Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року