№ провадження 2/646/3492/2024
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

25.09.24 м.Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Барабанова В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, -

встановив:

24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2024 позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 визначено головуючого суддю Червонозаводського районного суду Харкова Барабанову В.В.

Вивчивши матеріали позовної заяви вважаю, що справу слід направити за підсудністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Харкові. Крім того, позивач посилаючись на ч. 1 ст. 27 ЦПК України, зазначає, що оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , то вказаний позов позивач подає за місцем проживання відповідача, до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Крім того, відповідно до позовної заяви, саме позивач просить визнати батьківство за ним, а не за відповідачем, тобто правила альтернативної підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, в даному випадку не може бути застосовано.

Також слід зауважити, що згідно відповіді Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, що надана на запит Червонозаводського районного суду м. Харкова, зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 .

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Виходячи із правил підсудності, дана справа не підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд зобов`язаний передати справу на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З матеріалів справи вбачається, що позов подано з приводу визнання батьківства позивача, до відповідача, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому в даному випадку Дніпропетровський районний суду Дніпропетровської області є судом першої інстанції, якому за територіальною підсудністю належить розгляд справи.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2019 у справі № 855/364/19 зроблено висновок, відповідно до якого «Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення. Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС».

Хоча вказаний правовий висновок здійснено щодо норм КАС України, суд вважає доцільним дотримуватись його і у порядку цивільного судочинства, зважаючи на подібність норм КАС України та ЦПК України щодо недопустимості спору про підсудність.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому суди мають гарантувати сторонам розгляд справ належним складом суду за встановленою підсудністю, не допускаючи порушення їх конституційних прав в доступі до правосуддя.

Таким чином, суддя приходить до висновку про направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за місцем проживання відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 32, 187 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства - передати за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (адреса: Дніпропетровська область, Дніпропетровський р-н, смт Слобожанське, вул. Героїв України, 7).

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів із дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя В.В. Барабанова