Дата документу 25.09.2024
Справа № 501/1643/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про усунення від права на спадкування, визнання права власності

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 17.04.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про усунення від права на спадкування, згідно якого просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що він (позивач), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є родичами, які після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі складеного померлою заповіту отримали у співвласність нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (копія свідоцтва про право на спадщину додається).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Спадкоємцем за законом є відповідач по справі ОСОБА_2

Померла ОСОБА_4 була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно самостійно пересуватись. Доглядом ОСОБА_4 забезпеченням її ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займались близькі люди, зокрема, позивач.

Про безпорадний стан ОСОБА_4 було відомо відповідачу ОСОБА_2 , який не надавав померлій будь-якої матеріальної чи іншої допомоги.

Лише після смерті ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини.

Факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 позивачу став відомий з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 24.02.2020.

Крім нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , померла за життя внесла кошти на придбання земельної ділянки та садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності на вказане майно зареєстровано на ім`я позивача.

Позивач стверджує в позові, що його сестра ОСОБА_4 була особою похилого віку, протягом останніх років хворіла на різні хвороби, потребувала сторонньої допомоги та піклування, а її доглядом, утриманням та піклуванням відповідач не займався і не бажав цього робити, хоча мав таку можливість.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 09.09.2024 надав до суду заяву про зміну предмета спору, згідно якої просить суд визнати за ним право власності на частку спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/3 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлій.

Заява обґрунтована тим, що після смерті ОСОБА_4 за заявою відповідача ОСОБА_2 відкрито спадкову справу у нотаріуса на території України до початку її тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена.

Станом на сьогодні у сторін по справі відсутній доступ до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій.

Крім того, відповідач перебуває за межами країни, не приймає жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном та позбавлений можливості продовження такої спадкової справи на підставі його відповідної заяви, як спадкоємця.

В ході розгляду справи між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто згоди щодо поділу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.

Позивач у позові та заяві про зміну предмета спору просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 13.09.2024 надав до суду заяву про те, що він отримав заяву позивача про зміну предмета позову, яку він визнає в повному обсязі, просить суд розгляд справи проводити без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 була належним чином сповіщена про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явилась.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.04.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.14).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 30.04.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.19-20).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 25.09.2024 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі складеного померлою заповіту отримали у співвласність нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Спадкоємцем за законом є відповідач по справі ОСОБА_2 , який є рідним сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 24.02.2020, (а.с.9).

Право власності на майно за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку і садового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , будинок зареєстровано на ім`я позивача, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 (а.с.11-13).

ІV. Оцінка Суду.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з здійсненням позивачем права на спадкування, вирішуючи які суд виходить з того, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб згідно ст.316 ч.1 ЦК України.

Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Глави 7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України наказом №296/5 від 22.02.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документу, витяг з Реєстру прав власності.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст.1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть переходити від однієї особи до іншої в порядку спадкування, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України), після відкриття спадщини (ст.1220 ЦК України) та належить спадкоємцеві (ст.1268 ЦК України).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.201 у справі №6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Як передбачено підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі складеного померлою заповіту отримали у співвласність нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Спадкоємцем за законом є відповідач по справі ОСОБА_2 , який є рідним чином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Після смерті ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 24.02.2020, (а.с.9).

Інших спадкоємців, які претендують на спадщину померлого судом не встановлено.

В ході розгляду справи між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто згоди щодо поділу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і той факт, що позивач у повному обсязі несе тягар по утриманню майна, що визнано відповідачем, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1222, 1223, 1268-1270, 1272, 1273-1275 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: ОСОБА_3 ) про усунення від права на спадкування, визнання права власності задовольнити повністю

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частку спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/3 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлій.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко