Провадження №2/748/1014/24
Єдиний унікальний № 748/3968/24
У Х В А Л А

24 вересня 2024 рокум. Чернігів

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Костюкова Т.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

у вересні 2024 року представник позивача адвокат Кулініч К.В. яка діє відповідно до ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1097537 від 03.09.2024 року в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди

При вирішенні питання щодо відкриття провадження по справі в тому числі й серед іншого судом було встановлено що при подачі позовної заяви судовий збір позивачем сплачений не був.

Чернігівський районний суд Чернігівської області ухвалою від 12 .09 .2024 залишив позовну заяву без руху та запропонував позивачу у строк встановлений судом для усунення недоліків сплатити судовий збір або надати до суду документ який підтверджує наявність пільг від сплати судового збору.

17.09.2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по справі на підставі п.1.ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», так як розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Приписами ст.8 Закону України «Про судовийзбір» встановлено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Нормами ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Тобто, підставою для звільнення від його сплати судового збору є обставина підтверджена належними доказами про те що розмір судового збору, який має сплатити позивач перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу

Представником позивача до клопотання долучена довідка про розмір пенсії позивача за 2023 рік, однак суд вважає за доцільне відмітити, що відповідна довідка є лише одним із документів яка може свідчити про певну частину доходу позивача.

Суд звертає увагу на те що позивачем до клопотання не надано доказів того що розмір судового збору який підлягає до сплати перевищує 5 відсотків розміру річного його доходу, а не пенсії, довідка про яку долучена до клопотання. Довідка з податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків та інші документи надані не були урахуванням чого суд не має об`єктивної можливості оцінити дохід позивача за 2023 рік

Крім того, суд вважає за доцільне відмітити, що відповідно до акту приймання передачі наданих послуг судових витрат ( суми гонорару за надану правничу допомогу за Договором № 68/24 від 30.04.2024 року) та квитанції до прибуткового касового ордеру від 03 вересня 2024 року сума по наданню правничої допомоги наданої позивачу складає 21000 грн з чого слідує, що ОСОБА_1 має можливість сплатити зазначену суму коштів, так як взяв на себе зобов`язання за Договором № 68/24 від 30.04.2024 року та вніс відповідні кошти.

Сума внесених позивачем коштів за надання правничої допомоги є значно вищою ніж сума коштів, які підлягають сплаті за судовий збір, Крім того, варто відміти що позивач реалізував право на отримання вторинної правничої допомоги не через систему надання безоплатної правничої допомоги, а скористався послугами адвоката , вибраного на власний розсуд на платній основі.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на національні суди покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість якої надано ВРУ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10 роз`яснено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19.06.2001, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20.02.2014, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26.07.2005, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v. Poland" від 26.07.2005, пункти 63-64).

У зв`язку з цим, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з ч. 3 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним правовим нормам, представником позивача- адвокатом Кулініч К.В.. у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, не додано доказів на підтвердження сукупного доходу позивача за попередній рік. Разом з тим, матеріали позовної заяви (квитанція до прибуткового ордеру щодо внесення коштів за надання правничої допомоги в сумі 21000 грн) свідчать про те, що позивач взмозі нести подібні витрати, враховуючи його майновий стан.

У статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір».

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір, розмір якого який складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Таким чином, позивачу необхідно оплатити судовий збір на користь держави за одну вимогу майнового характеру в сумі 15140 рн. 00 коп. та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Акцентую увагу позивача та її представника на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року.

Відтак в кожному випадку позивач та її представник, при зверненні до суду із позовом повинні дотримуватися норм процесуального законодавства.

Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити позивачу та її представнику вимоги ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, а саме - якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 136, 185 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подачу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Встановити позивачу 5 денний строк з дня отримання даної ухвали, для сплати судового збору в розмірі визначеному ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року.

Копію даної ухвали направити на адресу позивача та його представника.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В.Костюкова