ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1232/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/370/24 Категорія: 304090000 Побережна Н.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2024 року, у складі судді Побережної Н.П., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

20 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4785811 про надання споживчого кредиту. У відповідності до умов договору, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, та надав йому кредит в сумі 15000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, строком на 30 днів (до 17.10.2021) з можливістю його продовження. 17.10.2021, 16.11.2021 та 16.12.2021 відповідач сплатив кредитору проценти за користування кредитом в сумі 6412.50 грн, 8550 грн, 8550,00 грн. відповідно. Надалі відповідач не здійснював погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків, а відтак утворилась заборгованість за договором кредиту.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача, шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

Позивач вказував, що станом на 14.03.2024 заборгованість за кредитним договором становить 34950,00 грн., що складається із суми кредиту - 15000,00 грн. та суми процентів за користування кредитом - 19950,00 грн.

Просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 34950,00 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2024 року позов задоволено повністю.

Суд вмотивував своє рішення тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, кредитні гроші та нараховані проценти не сплачував в повному обсязі, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», якому за договором факторингу відступлено право вимоги до ОСОБА_1 , є обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та у позові відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому неповно з`ясовано всі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Вважає, що додаткові докази, що надані позивачем після подання позовної заяви, в якій не зазначено про неможливість їх подання одночасно з позовом, порушують норми ЦПК України.

Звертає увагу колегії суддів на те, що позивач не надав достатніх, допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач надав згоду на автопролонгацію договору після 17 жовтня 2021 року і продовження строку кредиту, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта.

Наголошує на тому, що строк кредитування скінчився 17.10.2021, як передбачено безпосередньо у кредитному договорі в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

Вказує, що позичальник сплатив за кредитним договором 23512 грн 50 коп, відповідно додаткове стягнення заборгованості за договором в розмірі 34 950 грн є непропорційно великою та несправедливою сумою по відношенню до позичальника - споживача послуг, враховуючи розмір тіла кредиту в сумі 15000 грн.

Аргументуючи свої доводи скаржник посилається на судову практику апеляційних судів: постанову Запорізького апеляційного суду від 11.09.2023 у справі №333/4363/22; Вінницького апеляційного суду від 23.03.2023 у справі №152/858/22; Черкаського апеляційного суду від 01.02.2023 у справі № 694/1647/22, від 09.02.2023 у справі №694/1648/22, від 14.02.2024 у справі №694/1885/23 та інші.

Також, скаржник наголошує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на банківський рахунок ОСОБА_1 коштів та отримання відповідачем кредитних коштів.

Довідка №2634 від 04.05.2023 про перерахування коштів ТОВ «Контрактовий дім», яка долучена до позовної заяви, на переконання скаржника, не є належним доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі.

Отже, скаржник вважає, що у справі позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів не надано належних доказів, а саме: розрахункового документа або виписки з банківського рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» зазначає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали договір в належній формі, шляхом підписання відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора. Крім того, відповідачем на підтвердження укладення договору було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок кредитора.

Наголошує на тому, що ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачем особисто вказано в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера.

Позивач звертає увагу, що кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку, факт належності якої відповідачу, підтверджено відповіддю банку.

Вказує, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Споживач повідомлявся в особистий кабінет щодо наявності заборгованості та продовження строку кредиту відповідно до п.4.3.1 Договору.

Крім того, зазначає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, здійснювалося в межах строку користування кредитом, натомість, нарахування неустойки та пені за невиконання умов кредитного договору не здійснювалося.

За договором факторингу №18.04/23-Ф, ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором первісний кредитор повідомив відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на його електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору.

У відзиві адвокат також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції в розмірі 8 000 грн.

Скаржником 08.07.2024 та 13.08.2024 року подано до суду додаткові пояснення, які фактично є заявою про зміну апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Додаткові пояснення, в яких скаржник змінює апеляційні вимоги, подано скаржником поза межами строку на апеляційне оскарження, а тому колегія суддів не приймає їх до розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 липня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Шполянського районного сууд Черкаської області від 23 травня 2024 року відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що 17.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4785811 про надання споживчого кредиту. Згідно з п.1.1. Договору він укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому законом України про «Електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер телефону мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 гривень, строк кредиту - 30 днів.

Відповідно до п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 Договору, процентна ставка є фіксованою та залежить від фактичного виконання споживачем умов договору. Знижена процентна ставка становить 1,425% в день, від суми кредиту, стандартна процентна ставка - 1,90 % в день, та зазначено випадки застосування кожної зі ставок.

Відповідно до п.п. 4.3.1 та 4.3.2 договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору. Кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. договору (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до п.5.1 договору ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором споживчого кредиту або договори факторингу з будь-якою особою без окремої згоди споживача.

Згідно з п.5.4 Договору, споживач зобов`язаний, зокрема, у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

Договір з боку позичальника здійснено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М418850 17.09.2021 о 15 год 03 хв 18 сек.

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до якої при сплаті позичальником кредиту з відсотками в строки, передбачені договором, загальна вартість кредиту складе 23 550 грн.

Таблиця та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 17.09.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (т.1 а.с. 16, 18-20).

Згідно з карткою обліку договору №4785811 від 17.09.2021 ОСОБА_1 17.10.2021 сплатив 6412,50 грн., 16.11.2021 сплатив 8550,00 грн., 16.12.2021 сплатив 8550,00 грн. (а.с. 24-38).

16.01.2022 ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 про наявність заборгованості за договором споживчого кредиту №4785811 від 17.09.2021 в розмірі 34950,00 грн (т.1 а.с.82).

16.12.2021 на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_1 , який вказано ним при укладенні договору про надання споживчого кредиту, відправлено повідомлення про продовження до 15.01.2022 дії кредиту із застосуванням стандартної процентної ставки в 1,9% на день. (т.1 а.с.10).

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) укладено договір факторингу №18.04/23-Ф (а.с.76-80, 48-50), за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

За даними витягу з реєстру боржників від 18.04.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набула право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4785811 на суму 34 950 грн. (т.1 а.с.8).

18.04.2023 на електронну пошту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору, позивачем було направлено повідомлення про відступлення йому права грошової вимоги до позивача за кредитним договором, вказано найменування фактора та реквізити для здійснення платежів (т.1 а.с.22).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого 21.01.2022, Виписки з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснює такі види економічної діяльності 64. 99 надання інших фінансових послуг, 64.19 інші види грошового посередництва, 64.91, фінансовий лізінг, 64.92 інші види кредитування. (т.1 а.с. 45-46).

Згідно листа №2634 від 04.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» повідомило про успішність перерахування коштів на банківську картку клієнта № НОМЕР_2 від ТОВ «Авентус Україна», зокрема 17.09.2021 о 15:04 на суму 15000,00 грн. (т.1 а.с.84-87).

Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240502/19508 від 07.05.2024, наданого на виконання ухвали суду, платіжна картка № НОМЕР_3 була випущена на ім`я ОСОБА_1 17.09.2021 на платіжну картку були зараховані кошти в сумі 15 000 грн. Інформація про платника відсутня.

Такі встановлені судом фактичні обставини у справі.

Правове регулювання спірних правовідносин наступне.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.

За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 17.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4785811 про надання споживчого кредиту (далі -договір), у формі електронного договору, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором М418850.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, факт укладення договору між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем, які було досліджено судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про недоведеність укладення ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Виконання ТОВ «Авентус Україна» взятих на себе зобов`язань за договором з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 15 000 грн, підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №2634 від 04.05.2023, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» повідомило про успішність перерахування коштів на банківську картку клієнта № НОМЕР_2 від ТОВ «Авентус Україна», зокрема 17.09.2021 о 15:04 на суму 15000,00 грн. та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240502/19508 від 07.05.2024, відповідно до якої платіжна картка № НОМЕР_3 була випущена на ім`я ОСОБА_1 17.09.2021 на платіжку картку були зараховані кошти в сумі 15 000 грн.

Отже, доводи скаржника про ненадання позивачем доказів щодо перерахування ТОВ «Авентус Україна» та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 15 000 грн не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

З картки обліку договору вбачається, що заборгованість відповідача становить суму у розмірі 34950 грн, яка складається із: 15 000 грн основного боргу за кредитом та 19 950 грн за нарахованими процентами.

Також встановлено, що при визначенні кредитором розміру заборгованості, платежі, які здійснював відповідач на погашення кредиту, були зараховані в рахунок сплати процентів за кредитом, оскільки погашення відбувалися з порушенням строків, визначених договором, а тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 15 000 грн залишилась непогашеною та нараховано відсотки на суму 19 950 грн.

Відповідачем не надано доказів на спростування розміру заборгованості, як не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань у повному обсязі.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про порушення позивачем положень ЦПК України, внаслідок неподання всіх доказів одночасно з позовною заявою, а також відсутність мотивування позивачем неможливості подання доказу вчасно.

Так, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положенням ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів після звернення з позовною заявою, натомість, в клопотанні він навів підстави звернення з таким клопотанням поза межами строку, передбаченого ст. 83 ЦПК України, зокрема, що ним до подачі позовної заяви було зроблено адвокатський запит до банківської установи на предмет підтвердження належності банківської картки відповідачу. Оскільки така інформація є банківською таємницею, йому було відмовлено у наданні відповіді, що стало підставою для звернення з відповідним клопотанням. Крім того, адвокатом було наголошено на обставинах необхідності витребування доказу для об`єктивного розгляду справи.

Отже, за наведених обставин суд обгрунтовано задовольнив клопотання представника позивача та витребував у банку інформацію на підтвердження факту належності платіжної картки відповідачу, а також зарахування коштів на дану платіжну картку в сумі 15 000 грн.

За обставин справи та предмету спору, колегія суддів вважає, що з метою об`єктивного вирішення справи та повного дослідження обставин у справі, суд дійшов вірного висновку про витребування такого доказу, на якому наполягав позивач з обгрунтуванням причин подання клопотання про витребування доказу поза межами строку, передбаченого ст. 83 ЦПК України.

Щодо доводів скаржника про недоведення позивачем згоди відповідача на автопролонгацію кредиту та нарахування стандартної процентної ставки за користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що товариством доведено погодження відповідачем умов договору про автопролонгацію не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Кредитний договір укладено 17 вересня 2021 року. ОСОБА_1 здійснено наступні оплати по кредиту: 17.10.2021 - на суму 6412 грн 50 коп; 16.11.2021 - на суму 8550 грн; 16.12.2021 - на суму 8550 грн., у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань з повернення кредиту відбулася автопролонгація кредиту.

З картки обліку договору (розрахунок заборгованості), яка долучалася до позову, вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися в межах автопролонгації договору.

Відтак доводи апеляційної скарги про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства й не заслуговують на увагу, а вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги про те, що товариством не надано виписку по рахунку або розрахунковий документ з банківського рахунку відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна», так і позивач, не є банківською установою, а тому позбавлені можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. В той же час, як встановлено у даній справі платіжна картка № НОМЕР_2 (банківська таємниця), на яку було здійснено зарахування кредитних коштів в сумі 15 000 грн відкрита на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», проте відповідачем не надано виписки за цією карткою на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі та спростування позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 19 950 грн ґрунтуються на вимогах закону та узгоджені сторонами кредитного договору.

Щодо зміни первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Згідно з п. 5.1 Договору товариство може укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено, 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна, як фактором, було укладено Договір факторингу № 18-04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

За п. 1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4785811, в загальному розмірі 34 950 грн, з яких: 15 000 грн - тіло кредиту, 19 950 грн нараховані проценти за користування кредитом.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги за договором до ОСОБА_1 на суму кредитної заборгованості в розмірі 34 950 грн., розмір якої не спростовано відповідачем.

Вказаний договір факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що позивачем не надано до суду доказів входу позичальника на вебсайт ТОВ «Авентус Україна», створення особистого кабінету та здійсненням ним алгоритму дій для отримання кредиту. Як зазначено вище, договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, які досліджено судом, укладення кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , часткове погашення відповідачем заборгованості за кредитом, що свідчить про визнання ним кредитного договору укладеним, а тому доводи скаржника про недоведеність згоди відповідача на укладення договору про надання споживчого кредиту є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження витрат на правову допомогу у суді першої інстанції представником позивача були надані: договір про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року №10/07-2023, рахунок на оплату по замовленню № 2481/14/03 від 14 березня 2023 року та звіт про надання правової допомоги згідно договору від 10 липня 2023 року № 10/07-2023, відповідно до якого адвокатом було надано послуги зі збору та аналізу доказів та документів для подання позовної заяви в даній справі; та безпосередньо складення позовної заяви в справі.

Оплата за надання правничої допомоги у розмірі 10000 грн здійснена в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 3915 від 14 березня 2023 року (т. 1 а.с. 21).

Розмір судових витрат на оплату правничої допомоги відповідав вимогам ст. 137 ЦПК України, та відповідач не звертався до суду із клопотанням про їх зменшення.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн є реальними, співмірними та обґрунтованими, які підлягають до стягнення з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить апеляційний суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн за апеляційний розгляд справи.

Під час апеляційного розгляду справи, професійну правничу допомогу позивачу надавала адвокат Крюкова М.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року; ордером на надання правничої допомоги від 29.03.2024, звітом про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 на суму 8000 грн, платіжною інструкцією в національній валюті від 25.06.2024 про сплату 8000 грн адвокату Крюковій М. В. за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі за позовом до ОСОБА_1 .

Аналізуючи подані представником позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є доведеними, обґрунтованими та співмірними складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи, які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача в розмірі 8000 грн.

Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від скаржника не надходило.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному дослідженні всіх обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни законного та обгрунтованого рішення, за доводами апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2024 року у даній справі - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 8 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков