Дата документу 16.04.2024 Справа № 331/6075/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/907/24 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/6075/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шкабуро Олександр Віталійович, стягував: ОСОБА_2 , на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кислициної Юлії Дмитрівни,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциної Ю.Д.

В обґрунтування скарги зазначив, що у виконавчому провадженні № 37119232 на підставі заяви стягувача про проведення перерахунку аліментів з урахуванням доходу, отриманого боржником від відчуження нерухомого майна, головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциною Ю.Д. було включено до доходів, з яких утримуються аліменти, вартість продажу боржником квартири, що призвело до нарахування доходу у листопаді 2023 року в розмірі 646 510 грн. та суми аліментів, яка підлягає стягненню, у розмірі 80 813,75 грн. Боржник вважає, що державний виконавець при визначенні розміру аліментів необґрунтовано включив до його доходів за листопад 2023 року грошові кошти, отримані від продажу квартири. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати неправомірними зазначені вище дії головного державного виконавця, скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок розміру заборгованості без врахування суми грошових коштів, одержаних від продажу нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциної Ю.Д.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциної Ю.Д. у виконавчому провадженні № 37119232, що полягають у включенні до переліку видів доходів ОСОБА_1 при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період листопад 2023 року суми грошових коштів, одержаних від продажу нерухомого майна.

Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений 07.12.2023 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциною Ю.Д. у виконавчому провадженні № 37119232.

Зобов`язано головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції (м. Одеса) Кисліцину Ю.Д. провести перерахунок розміру заборгованості із сплати аліментів ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 37119232 за період листопад 2023 року без врахування суми грошових коштів, одержаних від продажу нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволені скарги ОСОБА_1 . Вважає передчасними висновки суду першої інстанції про неправильність розрахунку, оскільки скаржник приховав від суду той факт, що він займається купівлею-продажем рухомого та нерухомого майна і отримані від такої діяльності доходи фактично є його заробітком.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції (м. Одеса) Кисліцина Ю.Д. вказала, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки при визначені розміру аліментів враховуються усі види доходу особи, яка сплачує аліменти.

В засідання апеляційного суду державний виконавець Кисліцина Ю.Д. не з`явилася, направила клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що з 8 по 16 квітня вона перебуває у відпустці.

Суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності державного виконавця, оскільки за змістом ч.2 ст.450 ЦПК України неявка державного виконавця у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін виконавчого провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в провадженні головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциної Ю.Д. перебуває виконавче провадження № 37119232 з примусового виконання виконавчого листа № 331/6075/18 від 12.09.2019 року виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про зміну способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення повноліття.

30.11.2023 стягувач ОСОБА_2 звернулася до головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисліциної Ю.Д. із заявою про проведення перерахунку аліментів з урахуванням доходу, отриманого боржником від відчуження нерухомого майна.

За результатом розгляду зазначеної вище заяви стягувача державним виконавцем Кисліциною Ю.Д. було включено до доходів, з яких утримуються аліменти, вартість продажу боржником квартири, що призвело до нарахування доходу у листопаді 2023 року в розмірі 646 510 грн. та суми аліментів яка підлягає стягненню у розмірі 80 813,75 грн.

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 07.12.2023 було отримано представником боржника адвокатом Шкабуро О.В. засобами поштового 11.12.2023, що підтверджується штриховим ідентифікатором розміщеним на поштовому конверті.

Як видно із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів до доходів, із яких утримуються аліменти, державним виконавцем урахована вартості квартири, яка була продана боржником у листопаді 2023 року.

З огляду на зазначене, державним виконавцем Кисліциною Ю.Д. визначено дохід боржника від продажу об`єкту нерухомості.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив і того, що отримані ОСОБА_1 кошти від продажу майна у розумінні положень ст. 81, ч. 1 ст. 195 СК України не є фактичним заробітком платника аліментів, а є грошовим еквівалентом майна, що належало йому до продажу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У конкретному випадку, суд, вирішуючи питання про правомірність включення у доходи платника аліментів коштів, отриманих від продажу квартири, виходить з наступного.

Законодавець розділяє поняття «визначення розміру аліментів» та «визначення суми заборгованості із сплати аліментів».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Статтею 81 Сімейного кодексу України встановлено, що Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 26.02.1993 №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

У пп. 19 п. 1 зазначеного Переліку до видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, віднесено інші види заробітку.

При цьому, у пункті 12 Переліку наведено види доходів, з яких утримання аліментів не провадиться. Даний пункт 12 не містить дохід від продажу майна.

Саме у зв`язку з відсутністю у пункті 12 Переліку посилання на те, що з доходів від продажу майна не нараховуються аліменти, державний виконавець міг включити дохід від продажу майна в дохід, з якого визначається розмір аліментів.

В той же час, у частині 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Аналізуючи зазначені вище положення СК України та Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, суд приходить до висновку, що вирішальне значення для визначення видів заробітку/доходу, які ураховуються при визначенні розміру аліментів, має відповідь на питання: чи відбулося отримання боржником доходу від використання належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, наслідком чого стало отримання ним прибутку (доходу), на який у розумінні положень статті 81, частини першої статті 195 СК України нараховуються аліменти (заборгованість), чи наслідком такого використання є отримання грошового еквіваленту вартості нерухомого майна, що існувало до його продажу.

При цьому суд зазначає, що формулювання у підпункті 19 Переліку «інші види заробітку» не є тотожним поняттю «доходу», оскільки за своєю економічною суттю дохід від продажу майна не є «заробітком», а є по суті виручкою, тобто різницею між вартістю майна при його набутті та після його продажу.

В той же час, тлумачення положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Таким чином, включення в дохід для визначення заборгованості по аліментам суми грошових коштів, отриманих від продажу майна, суперечить ст. 195 СК України та виходить за межі видів доходів, передбачених у п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, оскільки по-перше, Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, у пункті 1 прямо не передбачає, що кошти від продажу майна входять в даний перелік; по-друге, підпункт 19 передбачає включення до переліку видів доходів інші види заробітку, однак кошти від продажу нерухомого майна не є заробітком за економічною суттю; по-третє, кошти від продажу майна в розумінні ст.195 СК України не є фактичним заробітком платника аліментів, а є майном, яке до продажу мало вираз квартири, а після продажу - її грошовий еквівалент (тобто не відбулося заробітку / збагачення).

Дана позиція кореспондується із висновками Верховного Суу, які викладені в постановах суду від 15.06.2022 року справа №682/1277/20, від 22.12.2021 в справі № 359/6235/18, від 29.05.2019 року в справі № 682/2133/14-ц, а також постанові Запорізького апеляційного суду № 2-4671/11(Провадження №22-ц/807/2674/21) від 05.10.2021.

Крім іншого, колегія суддів вважає правильним застосування в даній справі судом першої інстанції правового висновку, який зроблений Верховним судом в постанові № 758/10761/13-ц від 25.01.2021, за змістом якого, виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Досліджуючи матеріали справи на встановлення факту дійсно реального збільшення активів платника аліментів, а не просто одержання останнім грошових коштів з будь-яких джерел виплати, суд першої інстанції правильно встановив відсутність належних та допустимих доказів, підтверджуючих отримання ОСОБА_1 доходу від використання належної йому на праві власності частки квартири, чи доходів від підприємницької діяльності у зв`язку з використанням цього нерухомого майна.

Із заяви стягувача від 30.11.2023 видно, що ОСОБА_1 спочатку купив 1/2 частку квартири, а потім її продав, що свідчить про відсутність ознак попереднього отримання нерухомості безоплатно та в подальшому отримання доходу (збагачення) в результаті його відчуження.

Отже, скаржник, уклавши договір купівлі-продажу, отримав грошові кошти за передане ним право власності на частку квартири, тобто відбулася зміна з права власності на грошовий еквівалент, без будь-якого збільшення його майнового стану.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції за результатами розгляду карги дійшов до законного та обґрунтованого висновку, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що основним джерелом доходів боржника є кошти, виручені від продажу рухомого і нерухомого майна, належними і допустимими доказами не підтверджені.

Додані до апеляційної скарги фотокопії письмових документів апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

У відповідності до норм статей 374,375 ЦПК України, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав не обґрунтованості, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочетков

Судді: В.Ю. Бєлка

Г.С.Подліянова