Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1753/23 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 275/1753/23 за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Миколайчука П.В. в смт. Брусилові

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.01.2013 у розмірі 56688,52 грн станом на 15.11.2023 та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву б/н від 12 січня 2013 року, яка разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають договір про надання банківських послуг, на підставі якого банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 50 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач вказав, що відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 15.11.2023 наявна у нього заборгованість у сумі 56688,52 грн, з яких: 47234,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9454,26 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішеннямБрусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що ОСОБА_1 тривалий час є клієнтомАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустими доказами, а саме розрахунком заборгованості, випискою по рахунку відповідача, довідкою про умови кредитування та про видані картки. Відповідач користувався кредитним лімітом, знімав готівку, здійснював перекази, шо свідчить про укладення договору. Сторонами було погоджено оплату відсотків за користування кредитними коштами та розмір відсоткової ставки. Крім того, відповідачем підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12 грудня 2022 року, де у п.1.3 зазначена процентна ставка у розмірі 42% для картки «Універсальна». Відповідач отримав кредитну картку, користувався нею, знав про умови кредитування і прийняв їх. Встановивши, що Банк надав кредит, а відповідач його не повернув, у суду не було підстав для відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.01.2013 до АТ КБ «Приватбанк» звернувся ОСОБА_1 з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.66)

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.66 зворот).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 15.11.2023 заборгованість у сумі 56688,52 грн, з яких:47234,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9454,26 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-24).

Як вбачається з довідки обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , останньому неодноразово видавались кредитні картки за договором, а саме 03.02.2014 (термін дії до 09/17), 17.09.2018 (термін дії до 08.22), 03.09.2020 (термін дії до 04/24), 08.11.2022 (термін дії до 08/26), 09.12.2022 (термін дії до 12/26), 12.12.2022 (термін дії до 12/26) (а.с.65).

Картковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 стартував 03.02.2014 з ліміту в сумі 300,00 гривень, який неодноразово то збільшувався, то зменшувався: так 08.11.2022 збільшено кредитний ліміт до 50000,00 гривень, а 01.05.2023 зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с.64).

Згідно виписки за договором б/н за період з 12.01.2013-15.11.2023 ОСОБА_1 активно користувався картками в межах їх дії (а.с.25-63,150-186), оскільки прослідковуються списання коштів на оплату у закладах харчування, оплату поштових відправлень, оплату бензину, продуктів харчування та побутової хімії, відтак і укладення кредитного договору.

У матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту щодо різних типів кредитних продуктів, що підписано ОСОБА_1 29.08.2021 (а.с. 77-81).

12.12.2022 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою визначені процентна ставка 42 відсотків річних - для карт Універсальна, 40,8 відсотків річних - для карт Універсальна Gold, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84 відсотків річних - для карт Універсальна, 81,6 відсотків річних - для карт Універсальна Gold. Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (а.с. 67-76).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту складає 47 234, 26 грн., при цьому розмір заборгованості обраховується не з часу подання позивачем анкети чи видачі першої картки (03.02.2014) а з 01.01.2015, хоча з наданої виписки вбачається, що користування коштами почалося 03.02.2014. Однак період часу по 01.01.2015 не охоплений розрахунком заборгованості. Також вбачається, що банком з кредитного рахунку відповідача (з сум тіла кредиту) здійснювалося списання кредитних коштів на погашення відсотків та комісії, інших платежів, сплата яких у саме цих розмірах та за рахунок тіла кредиту не передбачена договором, підписаним відповідачем. Зазначена обставина підтверджується випискою руху коштів по рахунку, з якої вбачається, що після списання відсотків за використання кредитного ліміту відповідно зменшувався залишок коштів на рахунку на суму такого списання, тим самим збільшувалась заборгованість відповідача за тілом кредиту. Оскільки кошти, внесені відповідачем на погашення отриманого кредиту були безпідставно зараховані банком на погашення відсотків (за відсутності погодження цих умов), то їх необхідно врахувати як погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту. Факт наявності та розмір заборгованості відповідача перед позивачем не доведений належними та достатніми доказами , а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими.

З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позивачем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, численні зняття готівкових коштів, поповнення карткового рахунку.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» мав право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року, у справі № 365/159/19 та постанові від 02.12.2020 року, у справі № 161/5267/20.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані АТ КБ «Приватбанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 12 січня 2013 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Разом з тим, з метою перевірки правильності та об`єктивності суми заборгованості перед банком, колегія суддів здійснила аналіз виписки по картковому рахунку відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості. Альтернативного розрахунку заборгованості від відповідача не надходило.

Так, вбачається, що за період з 12.01.2013 року по 15.11.2023 року відповідач використав кредитні кошти на загальну суму 641 785,71 грн, а на погашення заборгованості внесена сума 585 097,19 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить 47234, 26 грн. Банк також вказав заборгованість за процентами 9454,26 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що у анкеті-заяві №б/н від 12.01.2013 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву про приєднання до умов та правил надання послуг від 12.12.2022 року, де у п.1.3 зазначена процентна ставка у розмірі 42% для картки «Універсальна» як невід`ємну частину спірного договору.

Що стосується заяви про приєднання до умов та правил надання послуг від 12.12.2022 року, яка підписана відповідачем у справі, то слід зазначити, що за змістом цієї заяви не має жодного посилання на те, що така заява є складовою анкети-заяви б/н від 12.01.2013 і має до неї будь-яке відношення. При цьому за вимогами позову, позивач просить стягнути заборгованість саме за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.01.2013 року, щодо якого справедливим є посилання на відсутність підтверджень узгодження нарахування процентів та штрафних санкцій.

Таким чином, заява про приєднання до умов та Правил надання послуг від 12 грудня 2022 року (а.с.67-76) містить загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 12 січня 2013 року.

Матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів за користування конкретним кредитом у будь-якому розмірі, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 47234,26 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9454,26 грн колегія суддів відмовляє за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Отже, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банку».

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанку» задоволено частково на 83,30 % то судовий збір підлягає стягненню з відповідача. За подання позову в сумі 1788,61 грн (2147,20 х 83,30%), за подання апеляційної скарги в сумі 3353,65 грн (4026 х 83,30 %).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішенняБрусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року скасувати в частині відмови у стягненні тіла кредиту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання:АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»( , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.01.2013 за тілом кредиту у розмірі 47234,26 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) відшкодування витрат по сплаті судового збору 1788,61 грн (за подання позовної заяви).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) відшкодування витрат по сплаті судового збору 3353,65 грн (за подання апеляційної скарги).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: