КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 грудня 1999 року по 07 лютого 2006 року. Від цього шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що в 2016 році його стосунки з відповідачем погіршилися і в липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, не повідомивши його про це. Рішенням суду з позивача було стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з 12 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що про наявність судового рішення і, як наслідок, виконавчого провадження дізнався лише у жовтні 2016 року, коли оформляв спадщину після свого померлого батька.

Позивач, не будучи фахівцем в галузі права та не розуміючи правових наслідків передавав особисто сину кошти та не отримував від нього розписок. Так, за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року сплатив сину в якості аліментів орієнтовно 12 000 грн.

В подальшому, починаючи з квітня 2017 року щомісячно сплачував кошти в якості аліментів на банківську юніорську карту сина, яку відкрила відповідач за домовленістю з ОСОБА_1 задля оплати аліментів.

Позивач зазначає, що у призначенні платежів не зазначав, що це саме аліменти, так як вважав, що це і так зрозуміло. За період з квітня 2017 року по лютий 2019 року з його картки на картку сина було перераховано 43 458 грн.

ОСОБА_1 наголошує, що крім грошових переказів, він неодноразово надавав синові кошти, і тому вважав, що заборгованості по аліментах немає.

Проте, у лютому 2019 року платіжна картка позивача була заблокована, у зв`язку з тим, що він не писав призначення платежу «сплата аліментів», тому сплачені ним аліменти безпідставно не враховувалися.

Відтак, позивач розуміючи свій батьківський обов`язок щодо утримання сина, просив свою дружину - ОСОБА_5 сплачувати з її особистої банківської карти на картку сина кошти в якості аліментів, що вона і робила. Так, в період з квітня 2019 року по червень 2021 року з банківської карти ОСОБА_5 на карту сина було перераховано 64 400 грн. Позивач вказує, що всього було сплачено в якості аліментів за період з 12 липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 119 858 грн.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що його зобов`язання щодо сплати аліментів (відсутності заборгованості) на утримання сина припинилися ІНФОРМАЦІЯ_4, адже син ОСОБА_4 досяг повноліття, проте ОСОБА_5 переводила кошти на карту сина- ОСОБА_4 з метою надання йому матеріальної допомоги.

Позивач зазначає, що вважав, що виконавче провадження буде закінчено, картку буде розблокована та будуть зняті й інші обмеження.

Так, в кінці вересня 2021 року позивач отримав від державного виконавця листа - довідку № 72438 від 24 вересня 2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 116 000 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Враховуючи викладене, просив суд звільнити від сплати заборгованості по аліментах на сина ОСОБА_4 в повному обсязі.

Рішенням Дніпровський районний суд міста Києва від 24 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що сплата аліментів на користь сина - ОСОБА_4 , є обставиною, яка має істотне значення, і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що з виписок по картковим рахункам вбачається, що з банківської картки позивача на банківську картку сина ОСОБА_4 дійсно були вчинені перекази, проте жодного разу не було зазначено призначення платежу саме сплата аліментів, а тому суд першої інстанції фактично вважає, що перераховані кошти є аліментами.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджується із вказаним висновком і зазначає, що відсутність у платіжних документах у призначенні слова «аліменти» не може бути беззаперечною підставою для неврахування відповідних платежів як сплата аліментів.

Апелянт посилається і на те, що між позивачем та відповідачем, а також між позивачем та його сином немає жодних інших грошових зобов?язань, окрім аліментних, як і відсутні будь-які грошові зобов`язання між ОСОБА_4 - сином позивача та відповідача та дружиною позивача - ОСОБА_6 , яка перераховувала ОСОБА_4 аліменти на прохання позивача, про що також зазначила під час її допиту в якості свідка, і про що також вказано у рішенні, перерахування коштів синові здійснювалось саме з метою надання йому утримання і відповідні кошти є аліментами.

Окрім того, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 наголошує на тому, що вказана у рішенні загальна сума сплачених коштів на користь сина в якості сплати аліментів становить 108 858 грн., що повністю покриває заборгованість зі сплати аліментів, яка розрахована відповідним державним виконавцем (108 000 грн.). Дане також свідчить про те, що звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів ніяким чином не порушить прав та інтересів сина - ОСОБА_4 , оскільки він і так вже отримав відповідні кошти.

Разом з тим, апелянт зазначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відтак, апелянт вважає, що сплата аліментів на користь на той момент неповнолітнього сина є обставиною, яка має істотне значення, і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів за період з 12 липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки аліменти були фактично сплачені у повному обсязі і навіть більше.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При апеляційному розгляді справи позивач/апелянт у справі ОСОБА_1 та його представник адвокат Паламарчук Н.В. підтримали, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка у справі ОСОБА_3 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи звернула увагу суду на те, що позивач у справі, будучи обізнаним про порядок виконання рішення суду в силі і щодо стягувача, умисно ухилився від його виконання та грошові кошти на її рахунок, який вона вказала державному виконавцю не перераховував, а через Банк виготовив банківську картку сину - «юніор», та здійснював на неї періодичні перерахування, які не були аліментами, оскільки не відповідали розміру встановленому судом аліментами та й періоду визначеному у судовому рішенні.

На її неодноразові звернення щодо необхідності перерахунку аліментів на її банківську картку для необхідності покривання затрат на утримання сина, апелянт не реагував, а навпаки вживав заходів, щоб вона такі кошти не отримала. Тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, щопозивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не оспорюється сторонами.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/10855/16-ц від 04 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 12 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

09 грудня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 14 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 755/10855/16-ц.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 липня 2018 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 30 червня 2017 року становить 56 000 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у прав користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 755/10855/16-ц виданий 09 грудня 2016 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 755/10855/16-ц виданий 09 грудня 2016 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 755/10855/16-ц виданий 09 грудня 2016 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 755/10855/16-ц виданий 09 грудня 2016 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 11 липня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 755/10855/16-ц виданий 09 грудня 2016 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 14 вересня 2018 року за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 12 000 грн. В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що даний штраф в судовому порядку не оспорений та не сплачений.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08 жовтня 2018 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2018 року становить 62 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 листопада 2019 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2019 року становить 88 000 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 28.01.2019 року оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортного засобу Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 05 лютого 2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та всіх інших відкритих рахунках.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з заявою про перерахунок боргу.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 вересня 2021 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 22 грудня 2020 року становить 116 000 грн.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до державного виконавця про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виплатою боргу.

Листом від 02 вересня 2021 року державний виконавець повідомив ОСОБА_1 , що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС міста Києва ГТУЮ в м.Києві від 20 вересня 2021 року за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 16 800 грн. В судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що даний штраф в судовому порядку не оспорений та не сплачений.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що хоч із виписок по картковим рахункам вбачається, що з банківської картки ОСОБА_1 на банківську картку сина ОСОБА_4 дійсно були вчинені перекази, проте жодного разу не було зазначено призначення платежу саме сплата аліментів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, повідомила суд, що вона за проханням її чоловіка переказувала кошти ОСОБА_4 як аліменти, проте в призначенні платежі жодного разу не вказувала, що перераховані кошти є саме аліментами.

Апеляційний суд в цілому погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 71 Закону "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За загальним правилом, передбаченим статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (частини перша та друга статті 197 СК України).

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 на обґрунтування доводів викладених у позовні заяві посилався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку банківську картку сина ОСОБА_4 . Заявник звертав увагу суду на те, що грошові перекази здійснені без позначки "аліменти", проте з метою виконання обов`язку з утримання дитини.

Суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, зробив обґрунтовані висновки про те, що оскільки ОСОБА_1 , будучи обізнаним із жовтня 2016 року про наявність рішення суду першої інстанції про стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_3 умисно ухилявся від їх сплати саме у спосіб визначений рішенням суду у справі №755/10855/16-ц : «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Київ, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 12 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Як встановлено при розгляді вказаної справи в апеляційному суді, позивач був обізнаний про вказане рішення суду та виданий виконавчий лист.

Державним виконавцем йому було доведено про необхідність сплати аліментів саме на користь стягувача ОСОБА_3 з подальшим їх використанням на утримання сина.

Однак як пояснив при апеляційному розглядів справи сам позивач він не бажав щоб вказані кошти йшли безпосередньо на рахунок ОСОБА_3 і саме з цією метою він через Банк «відкрив» сину банківську картку «юніор» і перераховував туди кошти, які він вважав аліментами.

Відповідачка у даній справі ОСОБА_3 підтвердила зазначені доводи позивача, проте, що позивач, будучи обізнаним про порядок сплати аліментів на її користь умисно ухилявся від виконання даного рішення суду щодо сплати аліментів на зазначену неї банківську картку, а здійснював перерахування коштів ( не завжди у розмірі визначеному у рішенні суду) на «юніорську» картку сина, який використовував дані кошти на свій розсуд, при цьому вона вимушена була здійснювати утримання сина лише за власний рахунок. Такі дії позивача вона розцінювала лише як ухилення від виконання рішення суду у спосіб який встановив суд, тому вважала заявлений позов не обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін при апеляційному розгляді, та дослідивши вказані обставини колегія суддів частково погоджується із доводами апелянта проте, що ним дійсно перераховувалися кошти на банківську карту сина - ОСОБА_4 , однак колегія суддів при цьому вважає висновок суду про відмову від звільнення від сплати аліментів законним, оскільки із виписок по банківському рахунку вбачається перерахування коштів на картку дитини грошових коштів, однак вказані перерахування не містять відмітки про те, що вказані кошти мали цільове призначення - «сплата аліментів».

Враховує колегія суддів і той факт, що між позивачем і його сином не існувало інших зобов`язань зі сплати коштів на картку, відмінних від аліментів, однак в силу положень ст. 180 СК України позивач як батько дитини не був позбавлений можливості самостійно перераховувати дитині кошти на власні витрати, які є відмінними від аліментів.

Вирішуючи вказаний спір колегія суддів враховує і правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 липня 2021 року у справі №753/14154/19 в якому зазначено, що за відсутності відомостей про призначення платежу "Аліменти" у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже, враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що перерахування позивачем коштів на особистий картковий рахунок дитини без вказівки, що дані кошти носили перераховувалися не по 2000 грн щомісяця як визначено у рішенні суду, у банківських платежах не містилася вказівка про те, що дані кошти перераховувалися саме як аліменти, а також те, що дані дії позивача були вчиненні умисно з метою не виконання у спосіб визначений рішенням суду, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам визначених рішенням суду та розрахунком головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 02 вересня 2021 року.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв