25.09.2024 Справа №489/3138/24
Провадження №2/489/1438/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

встановив.

Позивачка, через свою представницю - адвокатку Недибалюк О.Г., звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.1997. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 є повнолітнім, продовжує навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витратами на навчання (канцелярські товари), сплатою комунальних послуг, а також оплатою на навчання. Крім того, для власного існування на навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, що потребує певних коштів. ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання, що унеможливлює його працевлаштування, будь-якого іншого самостійного доходу він не має. ОСОБА_3 знаходиться на повному її забезпеченні. Відповідач може надавати сину матеріальну допомогу, оскільки він є працездатного віку та має у власності нерухоме майно.

Ухвалою суду від 01.05.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1997. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019.

Сторони від шлюбу мають повнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 .

Позивачка зазначає, що дитина ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу, проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Як вбачається з довідки № 700 Вищого навчального закладу Міжнародного класичного університету імені Пилипа Орлика від 18.04.2024, ОСОБА_3 дійсно є студентом ІІ курсу спеціальності 242 «Туризм» Міжнародного класичного університету імені Пилипа Орлика. Навчається на контрактній основі, денної форми навчання. Стипендії не отримує. Строк навчання: з вересня 2022 до 30.06.2026.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

В силу ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування ст. 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Також, суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року становить 3028 гривень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Разом із цим, розмір аліментів визначений законом, як мінімально допустимий, призначений для мінімального матеріального забезпечення дитини, проте батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачка зазначає, що нею сплачено за навчання сина ОСОБА_3 у розмірі 11000 грн. та 11500 грн., що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 13, 14).

До матеріалів справи долучені копії платіжних інструкцій про сплату комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаних платіжних інструкцій вбачається, що сплачували за комунальні послуги як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , а також ОСОБА_7 .

Позивачка вказує, що відповідач має у власності нерухоме майно, а тому має можливість сплачувати аліменти.

Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованих 24.04.2024, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності гараж № НОМЕР_2 , розташований на території авто гаражного кооперативу «Мотор» в м. Миколаєві та частки квартири АДРЕСА_2 .

Щодо твердження позивачки про те, що відповідач має у власності квартиру АДРЕСА_3 , судом дані твердження не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена квартира була продана ОСОБА_2 та власником вказаного майна на теперішній час є ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі - продажу від 18.02.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. зареєстрованого в реєстрі за № 503.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 18.10.2021 за № 23077-07-05, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, позивачка зареєстрована та мешкає за адресою, право спільної часткової власності якого зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 та, як вбачається з копій платіжних інструкцій, платником комунальних послуг, які надавалися за вказаною адресою, зазначено ОСОБА_2 (а.с 15, 16 зворот, 17).

Наявність нерухомого майна у власності відповідача не є безумовною підставою для наявності можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, яка навчається у розмірі 4500 грн., щомісячно як того просить позивачка.

Суд вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 , потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивач, так і відповідач.

Із матеріалів справи вбачається, що у сина сторін не існує будь-якого доходу, він не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання, перебуває на повному утриманні матері.

Судом встановлено, що позивач (мати) несе витрати пов`язані з навчанням сина. Проте, доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу), позивач не надала.

Відомості щодо доходу відповідача в матеріалах справи відсутні, позивачкою не заявлялося клопотання про витребування з Державної податкової служби відомостей щодо наявності у відповідача доходів.

Доказів того, що відповідач за станом здоров`я не має можливості працевлаштуватись, а також що здійснює постійний догляд батьків суду не надано.

Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність відомостей щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей, останній є працездатною особою, не є пенсіонером та не є особою з інвалідністю, відсутність доказів спроможності надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 4500 грн. щомісячно, виходячи із реалій сьогодення та забезпечення балансу інтересів як одержувача, так і платника аліментів, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень, щомісячно, на період навчання, але не більш ніж досягнення сином 23 років, а пред`явлений позивачем позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір № 24-10 про надання правничої допомоги від 27.03.2024; Додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 24-10 від 27.03.2024; Акт наданих послуг № 1 від 26.04.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1117892 від 29.04.2024; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК № 001925 від 08.10.2021 не є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

В порушення вимог ст. 137 ЦПК України, позивачем не надано квитанції про сплату за послуги адвоката, також клопотання про надання доказів в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України при поданні позову заявлено не було, а тому у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп..

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 29 квітня 2024, і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення 23 (двадцяти трьох) років за умови, що дитина буде продовжувати навчання.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу - відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено «25» вересня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева