Справа № 498/894/24
Провадження № 2/517/209/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року с-ще Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи: приватний виконавець Щербаков Юрій Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

До Фрунзівського районного суду Одеської області з Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», заінтересовані особи: приватний виконавець Щербаков Ю.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчка О.М. від 19 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці встановлений строк на усунення недоліків.

Відповідно до ухвали суду від 19 серпня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з наступних підстав.

Так, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивачкою не були зазначені відомості про наявність або відсутність у відповідача та заінтересованих осіб електронного кабінету.

Також, згідно ч. 4 ст. 175 та ч. 4 ст. 177 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору, в іншому випадку до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачка вказувала, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню стосується кредитних правовідносин. Тому у випадку пред`явлення даного позову споживачем фінансових послуг, підлягає застосування положення ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а отже відповідно до ЗУ «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору при подачі позову.

В свою чергу суд не погодився з такими твердженнями позивачки та вказав наступне.

У постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 638/6060/18, Касаційним цивільним судом зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 в справі № 761/24672/15-ц вказано, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Тобто, приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються у разі звернення до суду з позовом спрямованим на захист прав споживача, а не будь-якого позову пов`язаного з наданням тих чи інших послуг.

Також, із системного аналізу положень Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Суд констатував, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у відповідності до вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до приписів Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак у позовній заяві позивачкою не було зазначено яким чином порушуються її права, як споживача, тому на дані правовідносини не поширювалася дія Закону України «Про захист прав споживачів», а отже пільг, передбачених ч. 3 ст. 22 вказаного Закону позивачка не мала.

Тобто суд дійшов висновку, що поданий позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є позовом про захист прав споживачів, а тому за його подання позивачка мала сплатити судовий збір за загальними правилами (в даному випадку у розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу немайнового характеру).

Крім того, в порушення ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справі позовного провадження учасників - приватного виконавця Щербакова Ю.С., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. та ТОВ «Дебт Форс» було зазначено заінтересованими особами, що характерно для розгляду справ за правилами окремого провадження. Тому позивачці необхідно було у відповідності до вимог чинного ЦПК України правильно визначити процесуальний статус у справі даних учасників.

У встановлений судом строк позивачка подала до суду клопотання про виконання вимог ухвали від 19 серпня 2024 року, у якому просила суд вважати недоліки усунутими.

23 вересня 2024 року вказане клопотання передано на розгляд судді Меєчку О.М.

Судом встановлено, що відповідно до зазначеного вище клопотання позивачкою недоліки позовної заяви вказані в ухвалі не були виконані, в тому числі щодо сплати судового збору.

Так, зокрема, однією із підстав залишення позовної заяви без руху було те, що в порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не зазначені відомості про наявність або відсутність у відповідача та заінтересованих осіб електронного кабінету.

Однак, на виконання даного недоліку позивачкою в клопотанні вказані відомості про відсутність у неї електронного кабінету, що також було зазначено в самій позовній заяві та не вказувалося як недолік позовної заяви в ухвалі суду. Разом з тим, в порушенняп. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачкою відомостей про наявність або відсутність у відповідача та заінтересованих осіб електронного кабінету зазначено так і не було.

Щодо сплати судового збору позивачка у клопотанні посилаючись на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначає, що фінансові правовідносини виникли між нею та фінансовою установою, а тому вона вважає, що звільняється від сплати судового збору.

Разом з тим, позиція суду з приводу сплати судового збору була чітко викладена в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 19 серпня 2024 року. Відповідно до вказаної позиції суду, з урахуванням обґрунтування позовної заяви та доданих до неї доказів, поданий ОСОБА_1 позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є позовом про захист прав споживачів. Тому за його подання позивачка мала сплатити судовий збір за загальними правилами (в даному випадку у розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу немайнового характеру).

Отже, доводи позивачки про те, що вона звільнена від сплати судового збору є безпідставними та такими, що не приймаються судом до уваги.

При цьому варто зазначити, що позивачкою у своїй заяві не ставилося питання зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається судом, вимоги ухвали від 19 серпня 2024 року про залишення позовної заяви без руху позивачкою виконано неналежним чином, в тому числі не сплачено судовий збір, для її виконання було достатньо часу, наслідки невиконання вимог ухвали були роз`яснені.

Суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом й не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, тому право позивачки доступу до суду не порушено та не обмежено.

З огляду на наведене, позовну заяву необхідно визнати неподаною та повернути позивачці.

Керуючись ст. 185, 258-261, 353, 354 ЦПК України, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи: приватний виконавець Щербаков Юрій Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню вважати неподаною та повернути позивачці.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: