ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4705/24 Справа № 212/4185/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4185/23 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Ткаченко С.В., -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що у жовтні 2017 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» запустив новий проект Monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

04.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04.02.2020 року, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язалась виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 35 000 грн., спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

Станом на 25.04.2023 року за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 04.02.2020 року наявна заборгованість на загальну суму 45518,49 грн., у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 45518,49 грн.

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 04.02.2020 року станом на 25.04.2023 року у сумі 45518,49 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 04.02.2020 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9051 грн. 67 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання по сплаті судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не врахував п.5.23.2. розділу Умов відповідно до якого, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшувати кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за Договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно тарифів.

Наданий розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості та дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Суд не звернув уваги, що належним чином повідомлений відповідач не спростував вимог позивача, не висловив заперечень того, що вона не користувалась наданими послугами.

Підписуючи Анкету-заяву відповідач ознайомилась з умовами користування за договором про надання банківських послуг проекту Monobank, в яких міститься необхідна інформація щодо умов кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог Банку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної, конкретної банківської послуги. Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичних осіб не можуть бути прийняті до уваги в якості доказу, оскільки неможливо достеменно встановити, як факт погодження відповідачем Умов так і редакцію Умов в якій їх погоджено позичальником. Просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 45 518 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с. 5).

В Анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із Умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови.

У відповідності до розрахунку заборгованості за договором без номеру від 04 лютого 2020 року сума заборгованості за кредитним договором станом на 25 квітня 2023 року складає 45518,49 грн., з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 45518,49 грн. (а.с.6-10).

Крім того, суду надана банківська виписка, в якій відображено рух коштів з 04 лютого 2020 року по 13 лютого 2023 року. Згідно наданої виписки відповідач користувалась кредитними коштами банку, а саме розраховувалась за товари, поповнювала мобільний рахунок, поповнювала картковий рахунок, та ін.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 19.09.2023 року ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_1 , тип рахунку «Чорна картка», активна.

Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 19 вересня 2023 року, встановленому клієнту ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04 лютого 2020 року за карткою № НОМЕР_2 станом на 19 вересня 2023 року: дата та час : 04 лютого 2020 12:19:49 , встановлена сума кредитного ліміту: 22000 грн; дата та час : 15 червня 2020 17:50:50, встановлена сума кредитного ліміту: 35000 грн.

Також відповідач зверталась із заявами про надання кредитних коштів в розстрочку, що підтверджується: заявою клієнта №20.30. від 28.11.2020 на суму 1119,01 гри., заявою клієнта №20.30. від 28.11.2020 на суму 1499,00 грн.; заявою клієнта №20.30. від 08.12.2020 на суму 1362,40 грн.; заявою клієнта №20.30. від 26.12.2020 на суму 1040,00 грн.

Крім того, позивачем було надано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку», де міститься інформація про основні умови кредитування та інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Зазначено, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишитиметься діючим протягом продовження строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі та послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуються протягом строку дії договору про споживчий кредит. Зазначення щодо підписання відповідачем відсутнє.

Позичальник, в порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором, не виконала, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.04.2023 року за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 04.02.2020 року складає 45518,49 грн., у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 45518,49 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. При цьому, АТ «Універсал Банк» самовільно грошові кошти, які сплачувала відповідач на погашення заборгованості за кредитом, зараховував на рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.

Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Як було вказано позивачем у поданій до суду позовній заяві, АТ «Універсал Банк» надає банківську послугу продукт «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних карткахМонобанкза заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договірце домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В Анкеті-заяві від 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви. Однак у цій анкеті-заяві строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, містить лише анкетні дані ОСОБА_1 та контактну інформацію, при цьому не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги.

Також в пунктах 6 ,11 анкети-заяві зазначено: «прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим електронним ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору».

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.02.2020 року, послався на Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, які відповідачем не підписані.

Позивачем надані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Мonobank) і Паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку», які визначають, у тому числі, пільговий період користування коштами, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Однак, вказані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку», який відповідачем також не підписаний.

З урахуванням позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно з якою: потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитовця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц (провадження №61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 (провадження №61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

У даному випадку паспорт споживчого кредитування, який у Законі України "Про споживче кредитування" трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу згаданої позиції Верховного Суду може свідчити тільки про ознайомлення відповідача з можливістю зміни умов кредитування, надання можливості порівняти різні пропозиції кредитодавця, але аж ніяк не може бути підтвердженням того, на які саме умови він пристав. Крім того, паспорт споживчого кредитування, який долучений до справи, не містить жодного підпису відповідача: ні власноручного, ні електронного, а відповідна графа з назвою "підпис споживача" є незаповненою.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «Універсал банк» усієї суми, яка визначена ним у позовній заяві, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише сума отриманих та неповернутих кредитних коштів, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Встановивши, що банком за рахунок тіла кредиту стягувалися з відповідача відсотки за користування кредитом, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалося тіло кредиту, враховуючи, що відповідачем відповідно до укладеного договору №б/н від 04.02.2020 року у період з 04.02.2020 року по 13.02.2023 року фактично використано кредитних коштів на суму 54381,06 грн., а на погашення заборгованості внесено 45329,39 грн., суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення різниці 9052,67 грн., неповернутих відповідачем коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано п.5.23.2. розділу Умов є безпідставними, оскільки Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості та дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом спростовується вищевикладеним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу стосовно рішення по суті спору необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: