Провадження № 2/127/2242/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івашківська А.О., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (Позивач) з 06.02.1987 року по даний час проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 35,9 кв.м. Дану квартиру він отримав як член Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс - 2». Членство підтверджується рішенням виконкому Ленінської районної ради від 2210.1986 року№ 434 «Про часткові зміни в складі членів кооперативу «Імпульс-2» та про надання квартир членам цього кооперативу», а також підтвердженням отримання даної квартири у власність у позивача наявний ордер № 0575 від 22.10.1986року.

Звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення реєстраційних дій, позивач отримав відмову, мотивовану тим, що ним не надано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

По завершенню виплати пайових внесків за квартиру ОСОБА_1 отримав відповідну довідку за підписом голови кооперативу а також, у позивача частково наявні квитанції про сплату внесків. Позивач не міг отримати довідку про членство в ЖБК «Імпульс - 2», оскільки даний кооператив ліквідовано. Департамент комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради повідомив, що від ЖБК «Імпульс-2» у об`єднаний відомчий архів житлово-комунальних підприємств по АДРЕСА_3 документи на зберігання не передавалися, місцезнаходження даних документів не встановлено, тому видати довідку ОСОБА_1 про сплату вартості за кооперативну квартиру не має можливості.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про квартиру АДРЕСА_1 відсутні. КП «Вінницьке бюро технічної інвентаризації листом від 26.09.2023 року повідомляє про те, що житловий будинок АДРЕСА_4 станом на 29.12.2012 року зареєстрований за Житлово-будівельник кооперативом «Імпульс - 2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури на підставі акту введення до експлуатації від 30.09.1986 року, затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №420 від 30.09.1986 р.

Листом від 19.02.202 року КМ «ВМБТІ» позивача повідомило, що згідно інвентаризаційної справи № 98171 на квартир АДРЕСА_1 станом на 29.12.201 року реєстрація права власності на вищезазначену квартиру не проводилась.

ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» довідками від 30.11.2023 року підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно був членом житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2»за адресою АДРЕСА_4 та повністю вніс пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_5 по вказаній адресі.

Зважаючи на дані обставини, у позивача виникла потреба визначити право власності ОСОБА_1 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 в судовому порядку.

З урахуванням викладених обставин, посилаючись на те, що добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою з 06.02.1987 року, просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.05.2024, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідачем правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 05.09.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник позовні вимоги в судовому засідання підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ВМР Мельник С.С. в судовому засіданні при ухваленні судом рішення у даній справі покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

За приписами ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналізуючи вказані норми права можливо прийти до висновку, що завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17.

Приписами ч.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст.16 ЦК України, закріплено право особи на судовий захист свого особистого майнового права, у спосіб: визнання права власності.

При розгляді справи, суд має провести всебічний аналіз предмету і підстав заявленого позову та встановити наявність та характер спірних правовідносин між сторонами.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 (Позивач) з 06.02.1987 року по даний час проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 35,9 |кв.м., про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади (а.с. 4).

Дану квартиру позивач отримав як член Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс - 2», що підтверджується Рішенням виконкому Ленінської районної ради від 2210.1986 року№434 «Про часткові зміни в складі членів кооперативу «Імпульс-2» та про надання квартир членам цього кооперативу» (а.с. 7).

З Ордеру №0575 вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Вінниця від 22 жовтня 1986 року № 434, було надано право на зайняття квартири по АДРЕСА_2 , житловою площею 17,07 кв.м. (а.с 18).

Як встановлено в ході судового розгляду позивач звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення реєстраційних дій, отримав відмову, мотивовану тим, що ним не надано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі (а.с. 3).

Також, по завершенню виплати пайових внесків за квартиру ОСОБА_1 отримав відповідну довідку за підписом голови кооперативу а також, у Позивача частково наявні квитанції про сплату внесків (а.с. 19-21).

Як встановлено судом, позивач не міг отримати довідку про членство в ЖБК «Імпульс - 2», оскільки даний кооператив ліквідовано.

Згідно повідомлення Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради встановлено, що від ЖБК «Імпульс-2» у об`єднаний відомчий архів житлово-комунальних підприємств по АДРЕСА_3 документи на зберігання не передавалися, місцезнаходження даних документів не встановлено, тому видати довідку ОСОБА_1 про сплату вартості за кооперативну квартиру не має можливості (а.с. 12).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості про квартиру АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 13).

З листа КП «Вінницьке бюро технічної інвентаризації від 26.09.2023 року також встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_4 станом на 29.12.2012 року зареєстрований за Житлово-будівельник кооперативом «Імпульс - 2» Вінницького заводу радіотехнічної апаратури на підставі акту введення до експлуатації від 30.09.1986 року, затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №420 від 30.09.1986 р.(а.с 14)

Із листа від 19.02.202 року КМ «ВМБТІ» позивача було повідомило, що згідно інвентаризаційної справи №98171 на квартир АДРЕСА_1 станом на 29.12.201 року реєстрація права власності на вищезазначену квартиру не проводилась (а.с 15).

Також згідно довідок ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» від 30.11.2023 року за №1090 та №1099, встановлено та підтверджено те, що ОСОБА_1 дійсно був членом житлово-будівельного кооперативу «Імпульс-2»за адресою АДРЕСА_4 та повністю вніс пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_5 по вказаній адресі (а.с.16-17)

Зважаючи на дані обставини, у позивача виникла потреба визначити право власності ОСОБА_1 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 в судовому порядку.

З урахуванням викладених обставин, судом встановлено, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою АДРЕСА_1 з 06.02.1987 року.

Таким чином, сплативши у повному обсязі пайовий внесок за побудовану квартиру та фактично прийнявши її у володіння, ОСОБА_1 не було належним чином зареєстровано право власності на придбане нерухоме майно.

Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Відповідно до положень ст.15 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Відповідно до Закону України «Про кооперацію», кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування.

Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи.

Таким чином ОСОБА_1 , як член житлового кооперативу, повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру за адресою квартиру АДРЕСА_1 , а отже набув право власності на неї.

Однак, на даний час не було проведено державну реєстрацію права власності позивача, що порушує його права, як власника на розпорядження нерухомим майном.

Як встановлено судом, позивач звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення реєстраційних дій, отримав відмову, мотивовану тим, що ним не надано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, про що свідчить рішення №70191772 від 13.11.2023 про відмову в проведенні реєстраційних дій Державним реєстратором прав на нерухоме майно (а.с. 3).

Здійснення на даний час державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру, у органі, уповноваженому на здійснення державної реєстрації речових прав, про що зазначено у рішенні Державного реєстратора №70191772 від 13.11.2023, не є можливим, по причині відсутності документів, які є підставою виникнення права власності, перелік яких визначений Положенням про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.201 № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно.

Порушенні права позивача підлягають поновленню у судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане рішення відповідає загальним засадам цивільного законодавства зокрема, справедливості, добросовісності та розумність та усуває порушення права на вільне володіння та розпорядження майном, визначене положеннями ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції прав людини.

На підставі викладено та керуючись статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрований адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Вінницька міська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця.

Суддя: