ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7875/23Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я.
Провадження № 22-ц/817/334/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7875/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2024 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 15 січня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 22 листопада 2021 року він позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США про що було складено письмову розписку.

Стверджував, що протягом 2021-2022 років повернув відповідачу кошти частинами - 13 грудня 2021 року, 08-09 квітня 2022 року та в липні-серпні 2022 року, після чого ОСОБА_2 запевнила його, що жодних претензій до нього не має, а розписку буде знищено.

Зазначав, що через тривалий час знайомства із відповідачем у справі, будучи необізнаним з вимогами щодо письмового оформлення як позики коштів, так і погашення боргу, не вимагав відповідної письмової розписки чи повернення оригіналу договору позики при поверненні коштів.

Звертав увагу на те, що в провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області знаходиться справа № 607/15707/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за вищезазначеним договором позики.

Вважає цей позов безпідставним та протиправним, оскільки борг за розпискою повернуто, проте сама розписка свідомо не знищена та пред`явлена до стягнення.

Посилався на те, що факт передачі (повернення) грошових коштів може підтвердити він особисто, а також ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Крім того, правдивість його доводів підтверджується висновком проведеної під час розгляду даної справи психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа.

З урахуванням викладеного, просив визнати його грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 за договором позики від 22 листопада 2021 року припиненим та зобов`язати відповідачку усунути порушення права власності позивача, а саме зобов`язати відповідача припинити незаконну вимогу про повернення коштів за розпискою від 22 листопада 2021 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Сагайдака В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зазначає, що факт виконання ним зобов`язань (повернення грошових коштів) може бути підтверджено особисто ним, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , висновком проведеної під час розгляду даної справи психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа, проте суд першої інстанції не взяв до уваги можливі способи доведення заявлених вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сагайдак В.В. вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів викладених у ній.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник - адвокат Черніцький І.Р. не з`явилися без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Згідно договору позики коштів (розписки) від 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв гроші в ОСОБА_2 , в розмірі 10 000 доларів. В даній розписці міститься відмітка "13.12.21 р. Віддав 900$" та підпис.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором розписки.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання грошового зобов`язання припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту належного виконання умов договору позики від 22 листопада 2021 року, а тому вважав, що станом на день ухвалення рішення заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 складає 9 100 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання припинити дії, що порушують права, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, оскільки звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики є способом захисту порушених прав особи, а не вчиненням протиправних дій, які підлягають припиненню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, однак не погоджується із мотивами з яких виходив суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках:

а) кредитор у таких правовідносинах без подання до суду відповідного позову може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

б) особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такого судового розгляду кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності.

Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу.

Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника.

Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року відкрито провадження у справі №607/15707/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором розписки.

Тобто, на день відкриття провадження у справі, що є предметом даного розгляду, за позовом про визнання грошового зобов`язання за розпискою від 22 листопада 2021 року припиненим та зобов`язання відповідача припинити незаконну вимогу щодо повернення коштів за розпискою від 22 листопада 2021 року, вже було відкрито провадження у справі №607/15707/22 за позовом про стягнення боргу за цією ж розпискою від 22 листопада 2021 року.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

Оскільки суд розглядав справу про стягнення з боржника коштів, то останній мав захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування. Адже після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що грошове зобов`язання припинилося.

Так як ОСОБА_2 раніше ініціювала судовий процес, спрямований на захист порушеного, на її думку, права (справа№ 607/15707/22), тому звернення ОСОБА_1 із позовом про визнання грошового зобов`язання припиненим та зобов`язання припинити дії, що порушують права не є належним способом захисту.

Враховуючи викладене, суду першої інстанції необхідно було відмовити в позові з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту права та інтересу.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2024 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.