Справа № 308/1754/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В..., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород подання заступника начальника ВДВС м. Ужгород ЗМУМЮ МЮУ М.Р. Венжега про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон в порядку ст. 441 ЦПК України по справі 308/1754/20 де боржник: ОСОБА_1 , стягувач: АТКБ «ПРИВАТБАНК»,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 16.09.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 20.09.2024 року.

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло подання заступника начальника ВДВС м. Ужгород ЗМУМЮ МЮУ М.Р. Венжега про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон в порядку ст. 441 ЦПК України по справі 308/1754/20 де боржник: ОСОБА_1 , стягувач: АТКБ «ПРИВАТБАНК».

Подання мотивоване тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження №51812358 по виконанню виконавчого листа №308/1754/20 виданого 02.10.2020 року Ужгородським міськрайонним судом про: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором N? б/н від 14.06.2018 станом на 20.01.2020 у розмірі203425,47 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 3051,38 грн.»

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено стороні рекомендованої кореспонденцією.

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: відносно легкового автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, білого кольору, 2003 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

10.12.2020 року боржником надано пояснення відповідно до якого боржник пояснив, що йому невідомо про місцезнаходження транспортного засобу оголошеного у розшук.

Як вказано у поданні відповідно до відповіді на запит від 23.01.2024 року МВС України повідомило, що за боржником зареєстровано: легковий автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, білого кольору, 2003 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

У поданні вказано на те, що 31.07.2024 року відділ ДВС направив сторонам виконавчого провадження повідомлення про те, що 13 серпня 2024 року о 10.00 годині, за адресою м. Ужгород, вул. Гвардійська, 51Ж/23, відбудеться огляд, опис та арешт майна боржника.

31.07.2024 року відділ ДВС направив боржнику виклик боржнику з вимогою з`явитися до відділу ДВС з метою надання пояснень стосовно причин тривалого невиконання рішення суду. Одночасно у виклику до боржника доведено і про негативні наслідки подальшого невиконання рішення суду, зокрема доведено вимоги ст. 441 ЦПК України про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

13.08.2024 року складено акт державного виконавця відповідно до якого засвідчено, що двері квартири за адресою АДРЕСА_1 зачинені, на стук ніхто не відчинив, боржник не допустив державного виконавця до огляду та арешту майна боржника.

Виконавець зазначає, що 14.08.2024 року складено акт державного виконавця відповідно до якого засвідчено, що боржник не з`явився на виклик державного виконавця, пояснення стосовно причин невиконання рішення суду не надав.

Також в поданні зазначено, що відповідно до інформації з ДРРП на нерухоме майно від 15.08.2024 року за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 .

У поданні містяться покликання на ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», п.8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», державний виконавець просить суд: розглянути подання та винести ухвалу якою встановити тимчасове обмеження у про виїзду за кордон громадянину України, боржнику - ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ). Виконання ухвали суду доручити Державні прикордонній службі України Ужгородському МВ поліції ГУНП у Закарпатській області за місцем проживання боржника.

Розглянути подання без участі представника Ужгородського МВ ДВС; Копію рішення надіслати до Ужгородського МВ ДВС.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до позиції ВСУ, висловленої в Узагальненні від 01.02.2013: розгляд подання повинен здійснюватися в день його надходження (за наявності необхідних документів), але не пізніше наступного дня з моменту його подання. Зокрема вказано, що у ЦПК не розкрито поняття щодо такого строку вирішення, однак, зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції, подання має бути розглянуте в день його надходження до суду, проте не пізніше наступного дня.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, дослідивши матеріали подання, матеріали цивільної справи №308/1754/20 дійшов наступного висновку.

З матеріалів подання, встановлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження №51812358 по виконанню виконавчого листа №308/1754/20 виданого 02.10.2020 року Ужгородським міськрайонним судом про: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК`заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.06.2018 станом на 20.01.2020 у розмірі203425,47 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 3051,38 грн.»

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копі постанови про відкриття виконавчого провадження направлено стороні. рекомендованої кореспонденцією.

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

07.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: відносно легкового автомобіля марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, білого кольору, 2003 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

10.12.2020 року боржником надано пояснення відповідно до якого боржник пояснив, що йому невідомо про місцезнаходження транспортного засобу оголошеного у розшук.

Згідно відповіді на запит від 23.01.2024 року МВС України повідомило, що за боржником зареєстровано: легковий автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS VERSO, білого кольору, 2003 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 .

31.07.2024 року відділ ДВС направив сторонам виконавчого провадження повідомлення про те, що 13 серпня 2024 року о 10.00 годині, за адресою м. Ужгород, вул. Гвардійська, 51Ж/23, відбудеться огляд, опис та арешт майна боржника.

31.07.2024 року відділ ДВС направив боржнику виклик боржнику з вимогою з`явитися до відділу ДВС з метою надання пояснень стосовно причин тривалого невиконання рішення суду. Одночасно у виклику до боржника доведено і про негативні наслідки подальшого невиконання рішення суду, зокрема доведено вимоги ст. 441 ЦПК України про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

13.08.2024 року складено акт державного виконавця відповідно до якого засвідчено, що двері квартири за адресою АДРЕСА_1 зачинені, на сук ніхто не відчинив, боржник не допустив державного виконавця до огляду та арешту майна боржника.

14.08.2024 року складено акт державного виконавця відповідно до якого засвідчено, що боржник не з`явився на виклик державного виконавця, пояснення стосовно причин невиконання рішення суду не надав.

Відповідно до інформації з ДРРП на нерухоме майно від 15.08.2024 року за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Як передбачено п.5 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, передбачено ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою ч.ч.1-4:

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням приватний виконавець повинен мотивувати таке обставинами та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов`язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов`язана з ухиленням останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положення ч.2-3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України саме на виконавця покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Згідно пояснення боржника від 10.12.2020 їй не відомо про місце перебування транспортного засобу TOYOTA.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що заява про відкриття виконавчого провадження датована 07.10.2020 та того ж дня відкрито виконавче провадження №63240735. Поряд із цим матеріали подання містить відповідь від 23.01.2024 на запит від 23.01.2024, про наявність зареєстрованого за боржником транспортного засобу.

Також постанова про розшук майна боржника датовано 06.02.2024. Проте відсутні відомості щодо дій виконавця щодо примусового виконання рішення суду в період з 07.10.2020 до початку 2024 року.

Окрім того, відсутнє підтвердження як надсилання так і отримання боржником виклику державного виконавця.

За твердженням виконавця 31.07.2024 року відділ ДВС направив сторонам виконавчого провадження повідомлення про те, що 13 серпня 2024 року о 10.00 годині, за адресою АДРЕСА_1 , відбудеться огляд, опис та арешт майна боржника.

31.07.2024 року відділ ДВС направив боржнику виклик боржнику з вимогою з`явитися до відділу ДВС з метою надання пояснень стосовно причин тривалого невиконання рішення суду.

Одночасно у виклику до боржника доведено і про негативні наслідки подальшого невиконання рішення суду, зокрема доведено вимоги ст. 441 ЦПК України про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Однак матеріали подання містять лише підтвердження надсилання боржнику листа однак без підтвердження вмісту листа, та про його одержання боржником.

Суд вважає, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Державним виконавцем не подано доказів в підтвердження того, що боржник саме ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим провадженням.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання виконавчого документу.

Суд констатує, що подання та матеріал що додані до нього не містять відомостей про систематичний перетин державного кордону боржником. Відповідно відсутні переконливі докази для однозначного висновку про ухвалення від виконання судового рішення, а тим самим, відсутні підстави встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 (з останніми змінами та доповненнями), запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання. Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, розглядаючи таку категорію справ, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 р., викладених у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

З огляду на це, обов`язок доказування ухилення від виконання рішення покладено саме на виконавця.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України дає підстав стверджувати, що необхідною умовою для застосування до боржників тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту їх навмисного ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду.

На підставі викладеного, суд вважає подання необґрунтованим та недоведеним, саме по собі посилання на заборгованість за судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання, тому вимоги державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є передчасними і задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання заступника начальника ВДВС м. Ужгород ЗМУМЮ МЮУ М.Р. Венжега про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон в порядку ст. 441 ЦПК України по справі 308/1754/20 де боржник: ОСОБА_1 , стягувач: АТКБ «ПРИВАТБАНК», - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п.15.5 Розділ XIII ЦПК України, ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду;

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош