ПОСТАНОВА

іменем України

23 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 385/718/24

провадження № 22-ц/4809/1295/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2024 року у складі судді Дубровської Н.М.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексту АТ «Ідея Банк») було укладено кредитний договір № U05.12298.003990718. Крім того, 06 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z52.22955.004182002.

02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №12/89, за умовами якого відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору.

Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу від 02 грудня 2020 року №12/89 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача:

-за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 в сумі 90728,52 грн, з яких: 41611,62 грн - заборгованість за основним боргом; 9,01 грн - заборгованість за відсотками; 49107,89 грн - заборгованість за комісіями;

-за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 в сумі 73368,78 грн, з яких: 36240 грн - заборгованість за основним боргом; 7, 77 грн - заборгованість за відсотками; 37121,01 грн - заборгованість за комісіями.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за зазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 164097,30 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 в розмірі 90728,52 грн, з яких: 41611,62 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9,01 грн - сума заборгованості за відсотками; 49107,89 грн заборгованість за комісіями та за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 у розмірі 73368,78 грн, з яких: 36240 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7,77 грн - сума заборгованості за відсотками; 37121,01 грн заборгованість за комісіями, а всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 164097,30 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення комісії з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №U05.12298.003990718 (а.с.5-7).

06 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z52.22955.004182002. (а.с.15-16).

02 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №12/89. Згідно з п.2.1 договору AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.2.2 права вимоги, які AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с.23-25).

Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу від 02 грудня 2020 року №12/89 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача:

-за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 в сумі 90728,52 грн, з яких: 41611,62 грн - заборгованість за основним боргом; 9,01 грн - заборгованість за відсотками; 49107,89 грн - заборгованість за комісіями;

-за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 в сумі 73368,78 грн, з яких: 36240 грн - заборгованість за основним боргом; 7,77 грн - заборгованість за відсотками; 37121,01 грн - заборгованість за комісіями (а.с.26).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами першою та другою статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним

З матеріалів справи убачається, що кредитні договори містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суми позик, дати їх видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який вважав встановленим факт укладення вищевказаних кредитних договорів.

Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.2 вказаної статті майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не виконала передбачені кредитними договорами зобов`язання та не повернула фактично отримані та використані кредитні кошти, внаслідок чого утворилася заборгованість: за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 та за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002, право на повернення за якими набуло ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі укладеного договору факторингу.

Однак, колегія суддів не може погодись із висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 у розмірі 49107,89 грн та за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 у розмірі 37121,01 грн, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного вище, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з пунктами 1.4 кредитних договорів від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 та від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 за обслуговування кредиту банком, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв?язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв?язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв?язку тощо.

Однак, відповідачем не доведено, що інформація, зазначена у пунктах 1.4 кредитних договорів надавалась відповідачу більше одного разу на місяць.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що зміст кредитних договорів не містить відомостей на предмет переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Зважаючи на те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх з споживачем при укладенні кредитного договору, такі вимоги до відповідача щодо сплати комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Приписами частин першої і другої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підтверджено договором про надання правової допомоги б/н від 24 червня 2024 року, додатком до договору б/н від 24 червня 2024 року, ордером серії ВЕ №1124375, розрахунком суми судових витрат на суму 16654 грн, актом приймання наданих послуг (а.с.115-120).

Слід зазначити, що додатком до договору б/н від 24 червня 2024 року визначено, серед іншого, що участь у судовому засіданні (одне судове засідання) складає 1514 грн. Разом з тим, вказана справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Колегія суддів вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 7956,07 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

ОСОБА_1 єінвалідом IІ групи, що підтверджено довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №763982. Проте суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідачки, яка є інвалідом ІI групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним та також підлягає скасуванню, а понесені позивачем судові витрати за подання позовної заяви слід компенсувати за рахунок держави пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1591,21 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за комісією за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 у розмірі 49107,89 грн та за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 у розмірі 37121,01 грн відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7956 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 07 коп.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2018 року №U05.12298.003990718 у розмірі 41620,63 грн, з яких 41611,62 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9,01 грн - сума заборгованості за відсотками, та за кредитним договором від 06 серпня 2018 року №Z52.22955.004182002 у розмірі 36247,77 грн, з яких 36240 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7,77 грн - сума заборгованості за відсотками, а всього у розмірі 77868,40 грн, рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко