Справа № 183/5781/24
№ 2-о/183/225/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Соледарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

свідка ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2000 року по день смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що з 2000-го року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_3 . Шлюб між подружжям було розірвано 27 липня 1995 року.

ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 мешкали у будинку заявника за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільний побут, разом і в період зареєстрованого шлюбу, і після його розірвання виховували сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявник повністю утримував родину фінансово.

З початком повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, родина переїхала до міста Запоріжжя, через бойові дії у східному регіоні.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, у зв`язку із чим відкрилась спадщина на належне їй за життя майно, а саме: кімнату у гуртожитку в АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 5 га, розташовану на території Соледарської міської військової адміністрації та квартиру № за адресою: АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріусу із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у вчиненні даної нотаріальної дії останньому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю в нього документів на підтвердження спільного проживання із померлою не менше як п`ять років.

Встановлення факту проживання однією сім`єю для заявника має юридичне значення, оскільки надає йому можливість належним чином оформити свої спадкові права, що виникли після смерті його дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року відкрито провадження по справі (а.с. 40).

У призначеному судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення по суті заяви, заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Разом з тим, у судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , який, свого часу, навчався разом із заявником та тривалий час був другом родини ОСОБА_5 . Про розірвання шлюбу між подружжям йому нічого відомо не було, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продовжували вести спільне господарство й проживати однією родиною за адресою: АДРЕСА_1 , від моменту реєстрації шлюбу і до початку повномасштабного вторгнення збройних сил рф на територію України. У 2022 році колишнє подружжя евакуювалося до м. Запоріжжя, де ОСОБА_3 захворіла та померла.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Із наданих заявником матеріалів справи встановлено, що 09 серпня 1986 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 71 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , на підтвердження чого суду надано витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу № 9 від 18 червня 2024 року (а.с. 35).

Від даного шлюбу подружжя має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 22).

27 липня 1995 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчить відповідне свідоцтво серії НОМЕР_2 , видане Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 38).

Між тим, в ході судового засідання було встановлено, що фактично шлюбні стосунки між сторонами не було припинено, колишнє подружжя продовжило вести спільний побут, виховувати спільного сина та проживати однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації заявника (а.с. 19).

У відповідності до свідоцтва про смерть Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії НОМЕР_3 , встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 (а.с. 23).

04 грудня 2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцовою О.О., заведено спадкову справу № 163/2023 за заявою ОСОБА_1 (а.с. 36).

14 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у вчиненні дано нотаріальної дії заявникові було відмовлено, у зв`язку із тим, що останнім не надано доказів факту свого проживання зі спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до часі відкриття спадщини (а.с. 37).

Інші спадкоємці померлої до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України).

У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_1 посилався на те, що на момент відкриття спадщини він, проживав разом із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 686/14490/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 523/17692/17.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У зв`язку із постійними обстрілами Бахмутської районної територіальної громади та її окупацією збройними силами російської федерації, де ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_3 проживали до 2022 року, заявник позбавлений можливості надати суду весь необхідний для встановлення даного факту перелік документів, однак, спираючись на наявні матеріали справи, заслухавши позицію заявника та показання свідка під час судового засідання, суду доведений той факт, що заявник на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви та необхідність її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10-11, 27, 31, 57-61, 88, 212-215, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Соледарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання однією сім`єю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2000 року по день смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.