КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Скрипник О.Г.
Єдиний унікальний номер справи № 758/6263/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4875/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, штрафних санкцій та інфляційних втрат,

В с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02 вересня 2011 року він передав у борг відповідачу ОСОБА_1 на підставі Договору 1 позики від 22 вересня 2011 року грошові кошти у розмірі 1 338 960,00 (один мільйон триста тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 коп., що на день підписання договору позики еквівалентно 168 000,00 (сто шістдесят вісім) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України та на підставі Договору позики 2 від 22.09.2011 року грошові кошти у розмірі 812 940,00 (вісімсот дванадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 00 коп., що на день підписання договору позики еквівалентно 102 000,00 (сто дві тисячі) доларів США, строком до 31 грудня 2011 року. Факт одержання зазначених коштів підтверджується розписками від 22 вересня 2011 року.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року. по справі № 758/3155/13-ц стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в сумі 2 189 926 (два мільйони сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн.00 грн., з яких: 812 940,00 грн. - сума боргу; 1 338 960,00 грн. - сума боргу; 34 585,00 грн. - пеня за період з 01 січня 2013 року по 04 березня 2013 року; 3 441,00 грн. - сплачений судовий збір за звернення до суду.

Позивач вказував, що в порядку виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №758/3155/13-ц виданого 06 травня 2015 року Подільським районним судом м. Києва, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві 13 липня 2017 року було відчужено автомобіль марки «JEEP CHEROKEE», що на праві власності належав відповідачу, що дало можливість погасити боргу в сумі 149 089,56 гривень.

Зазначав, що 22 березня 2021 року ОСОБА_1 сплатив на його користь суму боргу у розмірі 2 040 836,44 гривень, а отже, відповідачем було погашено заборгованість у повному обсязі.

Позивач стверджував, що ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року до 22 березня 2021 року безпідставно зберігав та користувався його грошовими коштами, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3% річних у розмірі 177 972,12 грн, збитки від інфляції у розмірі 504 130,13 грн, пеню у розмірі 234 500,50 грн, а всього 916 602,75 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 831 316 (вісімсот тридцять одна тисяча триста шістнадцять) гривень 00 копійок, з яких: пеня - 234 500,50 грн, три відсотки річних - 177 972,12 грн та індекс інфляції - 418 843,38 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 166 (дев`ять тисяч сто шістдесят шість) гривень 10 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У скарзі посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що грошові кошти за розписками передавались у долларах США, тому відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на спірну заборгованість. Вказує, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогою щодо нарахування пені. Стверджує, що позивач безпідставно нарахував штрафні санкції одночасно за п. 3 ст. 549 ЦК України та за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 проти задоволення скарги позивачів заперечив та просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 квітня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Володько С.С. з`явився у судове засідання до апеляційного суду. Представник ОСОБА_2 адвокат Ситюк В.В. взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 у справі № 758/3155/13-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 2 189 926 (два мільйони сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн.00 грн., з яких: 812 940,00 грн. - сума боргу; 1 338 960,00 грн. - сума боргу; 34 585,00 грн. - пеня за період з 01 січня 2013 року по 04 березня 2013 року; 3 441,00 грн. - сплачений судовий збір за звернення до суду.

На виконання рішення суду 06 травня 2015 року Подільським районним судом видано виконавчий лист № 758/3155/13-ц.

Також встановлено що в порядку виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №758/3155/13-ц виданого 06 травня 2015 року Подільським районним судом м. Києва, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві 13 липня 2017 року було відчужено автомобіль марки «JEEP CHEROKEE», що на праві власності належав відповідачу, що дало можливість погасити боргу в сумі 149 089,56 гривень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказував, що 22 березня 2021 року ОСОБА_1 сплатив на його користь суму боргу у розмірі 2 040 836,44 гривень, тобто, погасив заборгованість у повному обсязі. Відповідач вказану обставину не заперечує..

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Положеннями ч.1 ст.550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 по справі 758/3155/13-ц було виконано лише 21 березня 2021 року.

Отже, позичальником було прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604- 609 ЦК України.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора суд дійшов правильного висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з правовою позицією, яка викладена у Постанові Верховного Суду України (справа № 3-57гс10) від 20 грудня 2010 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №№ 464/3790/16-ц.

Крім цього, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право вимоги до відповідача про стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Враховуючи, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 у справі № 758/3155/13-ц, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання відповідачем, з якого стягнуто суму боргу за Договором позики, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми боргу, стягнутого за рішенням суду, не сплативши його своєчасно і в повному обсязі, у позивача виникло право на стягнення інфляційних витрат та 3 % річних та відповідно права вимоги щодо їх сплати.

Перевіривши наданий стороною позивача розрахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 177 972,12 грн та інфляційних втрат на суму 418 843,38 грн і з такими висновками апеляційний суд погоджується.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення пені у розмірі 234 500,50 грн.

Як видно зі змісту позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 пославшись на ст. 536 ЦК України, нарахував пеню на прострочену заборгованість, що виникла на підставі судового рішення, керуючись при цьому умовами укладених між сторонами у 2011 році договорів позики.

Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов?язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними

особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими грошовими коштами; по-друге - установлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад ст. 1048 ЦК

України).

Правовий аналіз ст. 536 ЦК України свідчить про те, що проценти за користування

чужими грошима нараховуються у зв`язку з користуванням чужими грошима, тобто

грошовими коштами переданими кредитором боржникові на певний строк за відповідну

плату.

Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно сплатив ОСОБА_2 заборгованість за судовим рішенням і за таке прострочення позивач нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку ст. 536 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування чужими грошима у визначеному ст. 1048 ЦК України розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України застосуванню не підлягає, позовні вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошима задоволенню не підлягають, оскільки на вимогах закону вони не ґрунтуються.

Наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно їх не сплачує, врегульовані ч. 2 ст. 625 ЦК України. І заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості в цій частині суд обґрунтовано задовольнив.

Доводи апелянта щодо неможливості нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості є безпідставними, оскільки інфляційні втрати нараховано на заборгованість, що виникла у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення (відповідно до якого з відповідача стягнуто заборгованість у гривнях), а не на підставі договорів позики.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення вимоги про стягнення пені з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 потрібно стягнути 8952 грн на відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року в частині стягнення пені в сумі 234 500 гривень 50 копійок та стягнення судового збору - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення в частині стягнення пені про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути судовий збір з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 8952 (вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова