Справа № 690/92/24
Провадження № 2/690/88/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 вересня 2024 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Представником позивача, повноваження якої підтверджено ордером від 15.01.2024 року серії АІ № 1473660, через підсистему «Електронний суд» подано цивільний позов за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 20.11.2019 року № 0 в сумі 29 089,92 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.02.2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.11.2019 року між акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (далі АТ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 (далі Договір № 0), відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 20 359 грн., з яких: 20 000 грн. перераховано в безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритим у ПАТ «УКРСИББАНК», до якого випущено платіжну картку, а 260 грн. та 99 грн. списано на оплату страхового платежу та разової комісії, відповідно.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором № 0 належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 29 089,92 грн., з яких: 19 930,12 грн. заборгованість за основним боргом, 8 659,80 грн. заборгованість за відсотками, 500 грн. заборгованість за комісіями, а ПАТ «УКРСИББАНК» на підставі договору факторингу від 13.07.2020 року № 172 (далі Договір факторингу № 172) відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за цим договором товариству з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі ТОВ «Олком-Лізинг»), яке в подальшому відступило право вимоги до ОСОБА_1 товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі договору факторингу від 13.07.2020 року № 1307-Ф (далі Договір факторингу № 1307-Ф).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву за змістом якої просив розглядати справу за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, в судові засідання неодноразово не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Судом вжито заходів для перевірки факту можливого перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, однак підстав для зупинення провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не встановлено.

У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що 24.09.2024 року постановлено відповідну ухвалу.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.11.2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , на підставі заповненої останнім анкету-заявку на надання споживчого кредиту, укладено Договір № 0, невід`ємною частиною якого є Правила споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі Правила).

Відповідно до змісту п.п. 3.1, 3.3 Договору № 0 банківською установою надано позичальнику кредит в сумі 20 359 грн., з яких 20 000 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «УКРСИББАНК», до якого випущено платіжну картку, а 260 грн. та 99 грн. списано на оплату страхового платежу та разової комісії, відповідно.

Положеннями п.п. 3.4, 3.7 Договору № 0 передбачено порядок повернення кредиту, плати за кредит та інших платежів, а також розмір процентної ставки 77% річних.

За змістом п.п. 3.5, 3.6, 3.7. Договору № 0 позичальник зобов`язався повертати кредит, плати за кредит та інші платежі шляхом внесення кожного місяця до 20 числа ануїтетних платежів у розмірі 1 686 грн. відповідно до графіку платежів, що викладений у додатку № 1, але в будь-якому випадку повернути кредит не пізніше 20.11.2021 року

Відповідно до п. 3.11 Договору № 0 до нього позичальник сплачує банківській установі комісії відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до нього, який є його невід`ємною частиною.

АТ «УКРСИББАНК» виконало умови Договору № 0 шляхом відкриття рахунку № НОМЕР_2 на ім`я відповідача та зарахування на нього безготівковим шляхом грошових коштів у розмірі 20 359 грн., що підтверджується випискою з обліку кредитної заборгованості.

АТ «УКРСИББАНК» 13.07.2020 року на підставі Договору факторингу № 172 відступило ТОВ «Олком-Лізинг» право вимоги до боржників за кредитними договорами, які вказано в реєстрі, що є додатком до даного договору.

Згідно змісту п.п. 1, 5.1, 6.1, 6.2 Договору факторингу № 172 АТ «УКРСИББАНК» гарантує ТОВ «Олком-Лізинг» дійсність права вимоги до боржників щодо погашення заборгованості, яка відступається, а також зобов`язаний передати ТОВ «Олком-Лізинг» документацію, що підтверджує право вимоги до боржників, що не позбавляє права ТОВ «Олком-Лізинг» звернутися до АТ «УКРСИББАНК» з вмотивованим письмовим запитом щодо надання відповідних документів відносно певного боржника.

За змістом п.п. 4.1, 4.3 Договору факторингу № 172 право власності на право вимоги вважається таким, що перейшло від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «Олком-Лізинг», та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у ТОВ «Олком-Лізинг» виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (додаток № 1.2 до цього договору), за умови сплати ТОВ «Олком-Лізинг» фінансування в порядку, визначеному договором.

АТ «УКРСИББАНК» доручає ТОВ «Олком-Лізинг» упродовж 20 календарних днів з дня переходу права власності на права вимоги повідомити кожного боржника від імені АТ «УКРСИББАНК» про відступлення права вимоги, та ТОВ «Олком-Лізинг» зобов`язаний надати АТ «УКРСИББАНК» копії документів, які підтверджують відправку таких повідомлень протягом 5 робочих днів з дати їх відправлення.

Положеннями п. 4.5 Договору факторингу № 172 передбачено, що ТОВ «Олком-Лізинг» може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам, які відповідно до законодавства

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 172 АТ «УКРСИББАНК», крім іншого, відступлено ТОВ «Олком-Лізинг» право вимоги до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) за Договором № 0 на загальну суму 29 089,92 грн., з яких: 19 930,12 грн. заборгованість за основним боргом, 8 659,80 грн. заборгованість за відсотками, 500 грн. заборгованість за комісіями.

ТОВ «Олком-Лізинг» 13.07.2020 року на підставі Договору факторингу № 1307-Ф відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» належні права вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними з АТ «УКРСИББАНК», які вказано в реєстрі, що є додатком до даного договору.

Згідно змісту пп. d) п. 3.1, п. 3.1 Договору факторингу № 1307-Ф ТОВ «Олком-Лізинг» гарантує ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» дійсність права вимоги до боржників щодо погашення заборгованості, яка відступається, а також наявність права відступлення такої права вимоги, та, що вся інформація, яка міститься в реєстрі боржників є повною, достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться в документації і у договорі та його додатках.

Відповідно до п. 5.1 Договору факторингу № 1307-Ф його сторони погодились, що ТОВ «Олком-Лізинг» відповідає за дійсність переданих ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» прав вимоги, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржниками грошової вимоги, право якої відступається за цим договором і яка пред`явлена ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» боржникам до виконання.

Положеннями п.п. 6.2.3, 6.2.4 Договору факторингу № 1307-Ф передбачено, що права вимоги до боржників переходять від ТОВ «Олком-Лізинг» до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» з моменту підписання акта приймання-передачі прав вимоги (за формою, наведеною в додатку № 5 до цього договору). Після виконання даних умов ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників.

За змістом п.п. 2, 8.1 Договору факторингу № 1307-Ф ТОВ «Олком-Лізинг» зобов`язаний передати ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» документи, що засвідчують права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, та містять інформацією, яка є важливою для здійснення прав вимоги фактором та/або можуть бути витребувані судом та є підтвердженням прав вимоги, які були отримані ТОВ «Олком-Лізинг» від АТ «УКРСИББАНК» як первісного кредитора за первинним договором.

Згідно довідки від 30.01.2024 року № 0/24 загальна сума заборгованості за Договором № 0 становить 29 089,92 грн., з яких: 19 930,12 грн. заборгованість за основним договором, 8 659,80 грн. заборгованість за відсотками, 500 грн. заборгованість за комісіями.

Відповідно до виписки АТ «УКРСИББАНК» за кредитним договором № 0 за період часу з 20.11.2019 року по 13.07.2020 року підтверджено факт надання 21.11.2019 року кредиту ОСОБА_1 та облік кредитної заборгованості, яку списано 13.07.2020 року в зв`язку з відступленням права вимоги.

ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» 25.12.2023 року листом від 21.12.2023 року № 0/23-1 надіслано ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості за Договором № 0 в розмірі 29 089,92 грн.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081, ч. 1 ст. 1082 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1083 ЦК України передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 20.11.2019 року укладено Договір № 0 після чого ним отримано кредитні кошти в розмірі 20 359 грн. на умовах строковості, поворотності та платності.

З виписки АТ «УКРСИББАНК» за кредитним договором № 0 за період часу з 20.11.2019 року по 13.07.2020 року вбачається факт надання 21.11.2019 року ОСОБА_1 кредиту в розмірі 20 359 грн., а також нарахування відсотків за його користування на загальну суму 9 979,86 грн. та комісії 1 000 грн.

Відповідач свої зобов`язання за Договором № 0 належним чином не виконував, оскільки станом на 13.07.2020 року ним сплачено на користь АТ «УКРСИББАНК» лише 2 248,94 грн., з яких: 428,88 грн. обліковано в якості оплати основного боргу (тіла кредиту), 1 320,06 грн. оплати відсотків, 500 грн. оплати комісії.

З урахуванням вказаного станом на 13.07.2020 року за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість Договором № 0 за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 19 930,12 грн., за відсотками 8 659,80 грн., за комісією 500 грн.

Водночас відсутні докази правомірності як нарахування АТ «УКРСИББАНК» 27.12.2019 року, 23.01.2020 року, 25.02.2020 року та 25.03.2020 року комісії ОСОБА_1 в розмірі 250 грн. на загальну суму 1 000 грн., так і облік сплачених відповідачем грошових коштів у сумі 500 грн. (27.12.2019 року та 13.04.2020 року по 250 грн.) в якості оплати такої комісії, оскільки представником позивача не надано до суду додатку № 1 до Договору № 0, яким відповідно до п. 3.11 Договору № 0 визначався розмір комісії та підстави її нарахування.

Крім того, суд позбавлений можливості дослідити зміст актуальних на час виникнення договірних відносин між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» Правил споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які відповідно до п. 1.2 Договору № 0, є його невід`ємною частиною, оскільки відсутній доступ до сайту www.my.ukrsibbank.com, який у п. 1.1 Договору № 0 вказаний, як місце їх розміщення.

Також суд вважає недоведеним факт набуття ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі Договору факторингу № 172 права вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 0, оскільки представником позивача не долучено доказів підписання АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Олком-Лізинг» акту приймання-передачі права вимоги, саме з підписанням якого п. 4.1 Договору факторингу № 172 визначає момент переходу права вимоги до боржників від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «Олком-Лізинг».

При цьому, долучені до позовної заяви копії платіжного доручення АТ «УКРСИББАНК» від 13.07.2020 року № 37 про оплату ТОВ «Олком-Лізинг» на користь АТ «УКРСИББАНК» грошових коштів у розмірі 1 693 337,68 грн. з призначенням платежу «фінансування згідно договору факторингу № 172» та витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 172 із зазначенням відомостей щодо Договору № 0 та структури заборгованості ОСОБА_1 за ним, не можуть вважатися достатнім доказом набуття ТОВ «Олком-Лізинг» права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним у цьому реєстрі договором.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів виконання ТОВ «Олком-Лізинг» умов п. 4.3 Договору факторингу № 172 в частині повідомлення боржників АТ «УКРСИББАНК», зокрема ОСОБА_1 , про відступлення йому права вимоги за наявною заборгованістю.

З огляду на вказане, суд ставить під сумнів наявність законних підстав у ТОВ «Олком-Лізинг» відступати ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» право вимоги за портфелем заборгованості до боржників АТ «УКРСИББАНКУ», яка мала б виникли в ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі Договору факторингу № 172.

Окрім цього, також з аналогічних вищевказаних підстав суд вважає недоведеним факт набуття ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі Договору факторингу № 1307-Ф права вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 0, оскільки представником позивача не долучено ні доказів підписання ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» акту приймання-передачі прав вимоги (за формою, наведеною у додатку № 5), саме з підписанням якого п.п. 2.1, 6.2.3 Договору факторингу № 1307-Ф визначає момент переходу права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, стосовно їх заборгованості від ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», та набуття останнім статусу кредитора по відношенню до боржників, ні включення ОСОБА_1 до реєстру боржників право вимоги до яких відступається за Договором факторингу № 1307-Ф.

Крім того, критичній оцінці підлягає долучена до позовної заяви копія платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» від 10.07.2020 року № 16 про оплату ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» грошових коштів у розмірі 1 750 000 грн. з призначенням платежу «оплата за права вимоги за договором», оскільки вона не стосується предмету доказування, в силу того досліджуваний судом Договір факторингу № 1307-Ф укладено ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» лише 13.07.2020 року та за його умовами не передбачено, що він укладається в рахунок вже сплачених ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на користь ТОВ «Олком-Лізинг» коштів, натомість в п. 7.1 Договору факторингу № 1307-Ф вказано, що фактор має здійснити оплату клієнтові протягом 5 робочих днів з дати підписання даного договору.

При цьому, надсилання 25.12.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на ім`я ОСОБА_1 досудової вимоги про сплату заборгованості за Договором № 0, та складення 30.01.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» довідки щодо заборгованості боржника ОСОБА_1 за Договором № 0, не можуть вважатися належними доказами виникнення та наявності в позивача права вимоги до відповідача за Договором № 0.

З огляду на вказане, неналежне виконання АТ «УКРСИББАНК» зобов`язань перед ТОВ «Олком-Лізинг» в частині надання всього обсягу документів, що підтверджують право його вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 0, зокрема в частині заборгованості за комісією, а також відсутність актів приймання-передачі прав вимоги, не може слугувати підставою для зниження стандарту доказування в справі для позивача, а питання щодо наслідків цього мають вирішуватися між сторонами договорів факторингу №№ 172, 1307-Ф.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що стороною позивача не в повній мірі реалізовано надані процесуальні права та обов`язки, передбачені п. 4 ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, щодо надання всіх доказів на підтвердження викладених фактів та заявлених позовних вимог.

При цьому, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не може бути підставою для задоволення позовних вимог та звільнення позивача від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України.

Вказане, крім іншого, зумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права під час судового провадження, в той час як інтереси фінансових установ представляють особи, які мають юридичну освіту, та значний досвід ведення судових справ з аналогічних спорів.

Про необхідність особливого правового захисту особи споживача фінансових послуг як слабшої сторони у даних правовідносинах, а також навіть звуження дії принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору на користь споживача фінансових послуг, вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 1-12/2013.

Положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надані представником позивача докази не підтверджують заявлені позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд першої інстанції в повному обсязі встановити всі обставини справи, судом за клопотанням представника позивача вжито заходів до витребування доказів, які становлять банківську таємницю, однак витребування судом доказів у сторін чи третіх осіб за власною ініціативою свідчитиме про порушення принципів рівності та диспозитивності, а також про упередженість суду, що є недопустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Водночас суд вважає, що стороною позивача, в порушення п. 4 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів як правомірності нарахування ОСОБА_1 комісії та облік АТ «УКРСИББАНК» сплачених ним грошових коштів у сумі 500 грн. в якості оплати такої комісії за Договором № 0, так і набуття ТОВ «Олком-Лізинг» права вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 0 на підставі Договору факторингу № 172, та наявності законних підстав у ТОВ «Олком-Лізинг» відступати ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі Договору факторингу № 1307-Ф право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 0, та набуття ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» статусу кредитора по відношенню ОСОБА_1 за Договором № 0.

При цьому, стороною позивача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України не повідомлялось суд про неможливість надання доказів, які підтверджують вищевказані обставини та факти, та необхідність надання додаткового строку для їх надання чи витребування їх у третіх осіб.

З огляду на вказане, докази, які не було подано представником позивача до суду першої інстанції, щодо вищевказаних обставин, які суд визнав недоведеними, не можуть бути подані до суду апеляційної інстанції, а у разі їх подання не підлягатимуть прийняттю, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Неприйнятність безпідставного прийняття в апеляційній інстанції нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, засвідчено у висновках Верховного Суду (постанови від 12.03.2020 року у справі № 738/172/17, від 10.04.2019 року в справі № 145/474/17, від 05.12.2018 року в справі № 346/5603/17, від 03.05.2018 року в справі № 404/251/17).

Таким чином, у разі прийняття та дослідження нових доказів апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок щодо підстав для цього в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки в задоволені позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» судом відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-84, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Ватутінським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», , адреса місцезнаходження: Вознесенський узвіз, 23 а, нежитлове приміщення № 35 А, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 29.02.2000 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Линдюк В.С.