1Справа № 335/2893/24 2/335/1650/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Романько О.О.

за участю секретаря судового засідання Корсунової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 поданою через представника - адвоката Яреська Тараса Віталійовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою поданою через представника - адвоката Яреська Т.В. до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у 2024 році ОСОБА_1 з реєстру боржників дізнався, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 66007708. Діяльність приватного виконавця Чубарева О.О. зупинено та укладено договір заміщення з приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О., якому стягувачем передано виконавче провадження ВП № 66007708.

Далі зазначив, що виконавче провадження було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 26999 від 20.05.2021. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 43 295,70 гривень.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження позивач дізнався, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі договору № 709412434 від 27.01.2019, який укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Стягнення за оспорюваним виконавчим написом відбувається на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке нібито набуло право вимоги на борг.

Далі позивач зазначив, що жодного разу в житті не укладав ніякого нотаріального посвідченого кредитного договору чи договору позики, тому очікувано, що кредитний договір також не міг бути нотаріально посвідчений, що й було підтверджено при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження - кредитний договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, та який було передано виконавцю на виконання, як підстави для відкриття виконавчого провадження не посвідчений нотаріально.

20.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 26999, виданий на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 709412434 від 27.01.2019 в розмірі 43 295 гривень 70 копійок.

07.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. на підставі виконавчого напису № 26999 було відкрито виконавче провадження № 66007708.

07.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. в межах виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Далі в позові зазначили, що при оформленні виконавчого напису № 26999 від 20.05.2021, представниками ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування.

Позивач вважає, що на момент звернення відповідача з заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною та наведені обставини свідчать про наявність спору щодо її наявності перед відповідачем, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису. З цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також, зазначили про те, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

13.03.2024 року представником позивача адвокатом Яреськом Т.В. було отримано від виконавця відповідь на адвокатський запит № 1 від 11.03.2024, в якій повідомлено наступне: «Станом на 13.03.2024 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 12 708,84 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 12 708,84 грн., з даних коштів перераховано: - 500,00 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; - 1109,90 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; - 11098,94 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Виконавцем перераховано стягувачу 11 098,94 грн. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом.

Позивач зазначає, що вищевикладені збитки знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо вчинення та примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №26999 від 20.05.2021, тому сума збитків у розмірі 1 609,90 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Прохає визнати виконавчий напис № 26999 від 20.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 11 098,94 гривні та збитки в розмірі 1 609,90 гривень.

Стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» витрати щодо розгляду справи в суді, які складаються з суми судового збору та правничої допомоги.

Відповідно до ухвали судді від 18.03.2024 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано матеріали виконавчого провадження.

22.04.2024 на виконання ухвали суду приватним виконавцем надані матеріали виконавчого провадження за виконавчим написом. Окремо надано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 107-113).

05.06.2024 на виконання ухвали суду представником ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надані матеріали за виконавчим написом (а.с. 131-178). Будь-яких заяв чи клопотань, відзиву на позов представником відповідача не надано.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Яресько Т.В. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 26.07.2024 року надійшла письмова заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю, не заперечував щодо заочного розгляду справи (а.с.184-185).

В судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 05.06.2024 на виконання ухвали суду надали письмові документи, які витребовувалися судом, інших заяв чи клопотань не надали.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не з`явилась, про час і місце його проведення була повідомлений належним чином (а.с.91-93, 114-116,194-195), про причини неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не надавала.

В судове засідання третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 22.04.2024 та 26.07.2024 надав заяви про розгляд справи за його відсутності та матеріали виконавчого провадження.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

2024 році ОСОБА_1 з реєстру боржників дізнався, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 66007708. Діяльність приватного виконавця Чубарева О.О. зупинено та укладено договір заміщення з приватним виконавцем Якименком А.О., якому стягувачем передано виконавче провадження ВП № 66007708.

Виконавче провадження було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 26999 від 20.05.2021. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 43 295,70 гривень.

Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі договору № 709412434 від 27.01.2019, що був укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Стягнення за оспорюваним виконавчим написом відбувається на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке набуло право вимоги на борг відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, укладеного між Товариством та ТОВ «Таліон Плюс». Останнє в свою чергу набуло право вимоги на підставі договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткової угоди № 26 до цього договору від 31.12.2020, укладених між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Позивач зазначив, що він не укладав нотаріально посвідченого кредитного договору чи договору позики, тому очікувано, що кредитний договір також не міг бути нотаріально посвідчений, що й було підтверджено при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження- кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис, та який було передано виконавцю на виконання, як підстави для відкриття виконавчого провадження.

20.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 26999, виданий на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 709412434 від 27.01.2019 в розмірі 43 295 гривень 70 копійок.

07.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. на підставі виконавчого напису № 26999 було відкрито виконавче провадження №66007708.

07.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. в межах виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 4329,57 грн.

На виконання ухвали суду від 18.03.2024 представником відповідача ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» подано заяву про долучення копії кредитного договору №709412434 від 27.01.2019 (а.с.134-137); додаткова угода від 26.02.2019 до договору № 709412434 від 27.01.2019, копія виписки особового рахунку, договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, додаткова угода від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, додаткова угода № 19 від 28.11.2019 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, додаткова угода від 05.08.2020 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, додаткова угода № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, додаткова угода №2 від 03.08.2021 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020. додаткова угода №3 від 30.12.2022 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, (а.с.131-178). Відзиву на позов не надали.

Від приватного виконавця Якименка А.О. на виконання ухвали суду від 18.03.2024 року надійшли матеріали виконавчого провадження, а саме: постанова про відкриття виконавчого провадження № 66007708 від 07.07.2021, копія заяви про примусове виконання рішення, графік розрахунків, постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 18.04.2024 № 66007708.

Згідно листа приватного виконавця Якименка А.О. від 13.03.2024 № 40971 станом на 13.03.2024 в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 12 708,84 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 12 708,84 грн., з даних коштів перераховано: - 500,00 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; - 1109,90 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; - 11098,94 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Таким чином виконавцем перераховано стягувачу 11 098,94 грн. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом. При цьому 1609,90 грн. також були стягнуті як витрати виконавчого провадження, які позивач вважає збитками.

При вирішенні справи суд керується наступним.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення правовідносин) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такого ж висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84 цс19) та постанови від 15.01.2020 № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс19).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 709412434 від 27.01.2019 укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», за яким позивачу надані кошти в загальному розмірі 43 295,70 грн, зі строком повернення до 27.02.2019. Вказаний договір нотаріально не посвідчений.

Позивач не спростував наявність договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором від 27.01.2019 правонаступником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28.11.2018 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 є ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс».

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік), для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Також, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.03.2018 по справі № 756/11960/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 по справі № 308/11193/16-ц, провадження № 61-7410св18 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 (провадження № 14-12559св18).

Також, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

При цьому суд приймає до уваги те, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, якщо боржника не було повідомлено про вимогу повернути заборгованість, це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20).

Як встановлено в судовому засіданні за усіма матеріалами виконавчого напису підтвердження того, що позивач був належним чином повідомлений про наявність заборгованості чи надання до нотаріуса заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем або ж нотаріусом суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, який не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, так як не доведено, що позивачу направлялась та він отримував від відповідача вимогу щодо погашення заборгованості. Крім того, суду відповідачем не надані витребувані докази, які б свідчили про наявність у позивача безспірної заборгованості перед ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс».

Отже, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а тому, суд бере до уваги те, що позивач був позбавлений можливості щодо вчасного інформування про наявність заборгованості, у зв`язку з чим не міг як оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», так само і виконати їх, що, в свою чергу, не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, яку ОСОБА_2 не визнає та заперечує проти неї, що також свідчить про відсутність безспірності вимог до боржника.

Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зазначений у написі є безспірним.

До того ж, надані суду матеріали не посвідчують того, що позивач дійсно отримував будь-яку вимогу будь-якого кредитора щодо порушення умов кредитного договору.

Кредитний договір нотаріально не посвідчений. Законодавством зазначеним вище не передбачено можливість вчиняти виконавчі написи на боргових документах, що нотаріально не посвідчені, що також є підставою для визнання виконавого напису таким, що не пдлягає виконанню.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем та був належним чином повідомлений про неї, а тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо стягнення безпідставно набутих коштів суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого із заробітної плати позивача утримувались суми стягнень, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаний таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем безпідставно набутих коштів.

Таким чином, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» безпідставно набуло грошові кошти, які належать ОСОБА_1 .

Статтею 1213 ЦК України визначено порядок повернення в натурі безпідставно набутого майна, зокрема, передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України та вважає за належне стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 11098,94 грн.

Щодо стягнення 1609,90 грн. в якості збитків приймає до уваги наступне.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

З аналізу наведеного вище законодавства вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Згідно приписів ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження, не перераховуються стягувачу, отже не можуть бути стягнуті зі стягувача саме як безпідставно набуті кошти згідно статті 1212 ЦК України.

Проте, оскільки ініціатором вчинення виконавчого напису нотаріусом та подальшого його пред`явлення на виконання до приватного виконавця є саме стягувач як заінтересована особа в такому примусовому виконанні, після визнання в судовому порядку виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, саме стягувач як ініціатор примусового виконання виконавчого напису повинен відшкодувати витрати позивачу (боржнику у виконавчому провадженні) на фінансування (стягнення з позивача) коштів виконавчого провадження в якості завданої майнової шкоди (збитків) позивачу. Без вчинення виконавчого напису, позивач не поніс би збитки, що дорівнюють сумі стягнутих з позивача коштів на основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження.

Як слідує з відповіді приватного виконавця на адвокатський запит, з позивача стягнуто «500,00 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 1109,90 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця».

Загальна сума коштів в розмірі 1 609,90 грн., що складається з основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1109,90 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 500,00 грн., які були стягнуті з позивача по примусовому виконанню виконавчого напису від 20.05.2021 року № 26999, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., який оскаржується у даній позовній заяві, за своєю суттю є збитками, яких зазнав позивач внаслідок протиправної поведінки Відповідача, що полягає у зверненні відповідача до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, який вчинено з порушенням законодавства, наслідком чого стали понесені позивачем збитки після пред`явлення оскаржуваного виконавчого напису на примусове виконання.

Таким чином, суд вважає зазначену суму збитками, які поніс позивач та вони знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо вчинення та примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №26999 від 20.05.2021, тому підлягають відшкодуванню за рахунок ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

В зв`язку з задоволенням основних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору як щодо подання позову в розмірі 2422,40 грн., так і заяви про забезпечення позову 605,60 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно ч.1 та п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Яресько Т.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 06 березня 2024 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 24044 від 06.03.2024 з додатками та ордеру серії АІ № 1565596 від 13.03.2024 та акту приймання- передачі послуг №1 від 06.03.2024 (а.с. 42-50).

Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Договору розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до вказаного договору, який вважається його невід`ємною частиною. Гонорар сплачується адвокату в порядку та розмірах, що визначені додатковим договором до вказаного договору.

При цьому зазначений договір не містить положень щодо визначення вартості послуг адвоката, які не охоплюються його гонораром.

Так, відповідно до додаткового договору від 06.03.2024, на виконання вимог розділу 1 договору про надання правової допомоги від 06.03.2024, зазначено, що вартість послуг роботи адвоката за домовленістю сторін складає 10 000,00 становить.

Згідно акту-приймання передачі послуг №1 від 06.03.2024 відповідно до надання правничої допомоги № 24044 від 06.03.2024 вказано, що вартість правничої допомоги щодо визнання виконавчого напису № 26999 виданого 20.05.2021 згідно якого було відкрите виконавче провадження № 66007708 таким, що не підлягає виконанню, складає 10 000,00 гривень.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не надавав будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, не зазначав про їх неспівмірність.

Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що позивачем та його представником надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на зазначене вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат з надання правничої допомоги підлягають задоволення, а саме в розмірі 10 000, 00 грн., яка складається з суми гонорару та вартості наданих послуг.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч.4 ст.268 ЦПК України.

Згідно ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 81, 82, 137, 141, 211, 247, 263-265, 272, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Яреська Тараса Віталійовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 26999, про стягнення з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» () заборгованості за кредитним договором № 709412434 від 27 січня 2019 року в загальному розмірі 43 295 (сорок три тисячі двісті дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (, юридична адреса: 02094, Київська область, м.Київ, вул. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий органом № 0525 від 28.04.2021, рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , безпідставно набуті кошти на загальну суму 11 098 (одинадцять тисяч дев`яносто вісім) гривень 94 копійки та збитки в розмірі 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) гривень 90 копійок, а всього 12 708 (дванадцять тисяч сімсот вісім) гривень 84 копійки.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (, юридична адреса: 02094, Київська область, м. Київ, вул. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий органом № 0525 від 28.04.2021, рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (, юридична адреса: 02094, Київська область, м. Київ, вул. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий органом № 0525 від 28.04.2021, рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті правничої допомоги загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.09.2024.

Суддя: О. О. Романько