18.04.2024 Справа № 756/6412/23
Унікальний номер 756/6412/23
Провадження номер 2/756/2265/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Крикун І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що від спільного шлюбу з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Шлюб між подружжям розірвано 25 листопада 2019 року.

Вказує, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 23 лютого 2022 року відповідач забрав доньку в гості та мав повернути її на наступний день. Однак, 24 лютого 2022 року розпочалсь повномаштабне вторгнення російської федерації в Україну, дитина залишилась разом з батьком. На початку березня 2022 року відповідач самовільно вивіз доньку за межі Київської області, але приховував місце перебування дитини, погрожував позивачу, що вона побачить дитину тільки після закінчення воєнного стану. 04 квітня 2022 року позивач після звернення до правоохоронних органів змогла забрати у відповідача дитину у м. Хмельницькому.

Позивач стверджує, що в приватних бесідах відповідач неодноразово погрожував змінити місце проживання дитини та виховувати доньку самостійно, тому виникла необхідність визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Вказує, що нею створені всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку доньки, у дитини склалися сталі соціальні зв`зки за місцем проживання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року закрито провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 03 квітня 2024 року.

03 квітня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з хворобою відповідача, за клопотанням представника відповідача, до 15 квітня 2024 року.

До постановлення ухвали про закриття провадження у справі, яка в подальшому скасована судом апеляційної інстанції, всудовому засіданні 18 жовтня 2023 року відповідачем надані письмові пояснення, в яких він не погоджується з позовними вимогами. Вказує, що під час сумісного проживання після народження дитини позивачка на медичний облік ОСОБА_5 не поставила, її медичним обстеженням не займалася, щеплення не робила, не влаштувала дитину до дитячого садочку. Наприкінці серпня 2019 року позивачка з дитиною переїхала до м. Славутич до батьків, де згодом, їдучи на відпочинок, залишила дитину під нагляд бабусі. З ним залишення дитини під нагляд бабусі не узгоджувалися, щоб забрати дитину довелося викликати поліцію. Під час перебування позивачки на відпочинку забрав дитину до себе, поставив на медичний облік, знайшов для доньки дитячий садок. По приїзду позивачки з відпочинку повернув їй дитину. Стверджує, що за весь час від дня народження ОСОБА_5, матеріально утримував доньку, піклувався про її догляд, з донькою склалися чудові стосунки. Протягом осені 2019 року позивачка чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. В подальшому обмінювались з позивачкою проектами договору щодо виховання дитини, проте до взаємної згоди не дійшли.

Щодо обставин наведених у позові вказує, що дійсно забрав до себе дитину 23 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення, м. Вишгород піддавався бомбардуванням та обстрілам, повертати туди дитину було небезпечно. За погодженням з позивачкою він з дитиною та своєю матір`ю виїхали у безпечне місце до родичів. Під час поїздки та потім позивачка була на зв`язку та знала місце перебування дитини. В кінці березня ОСОБА_1 повідомила, що бажає забрати дитину та проживати у м. Вишгород, з чим він не погодився, оскільки поблизу ще перебували ворожі війська. Тоді позивачка ввела в оману правоохоронні органи, що нібито дитина загубилась, та в подальшому забрала дитину.

У квітні 2022 року сторони кожен окремо повернулися до Київської області. Починаючи з січня 2023 року ОСОБА_5 просить забрати її на проживання до себе. На думку відповідача, саме та обставина, що дитина більше тягнеться до нього і стала причиною подання позовної заяви.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити. Вказували про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Позивач зазначила, що наразі донька мешкає разом з нею, для комфортного проживання дитини створені всі належні умови, дитина відвідує навчальний заклад. Просить визначити місце проживання доньки разом з нею.

Відповідач та його представник в судове засідання 15 квітня 2024 року вдруге не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Представник відповідача вдуруге надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою відповідача, правом участі в судовому засіданні не скористалася вказуючи про зайнятість в інших судових процесах. Проте розгляд справи на 15 квітня 2024 року було призначено судом з урахуванням її заяйнятості по заяві від 01 квітня 2024 року.

Враховуючи вищевказане суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання та вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність належним чином повідомленого відповідача та його представника.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 11 квітня 2024 року надіслали на офіційну елктронну адресу суду лист, в якому просять розглянути справу без їх участі, прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської радив судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В матеріалах справи містить висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради.

За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщеного відповідача, його представника та представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Донька залишилась проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

22 квітня 2022 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , зареєстрований Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 46.

Позивач зазначала, що 23 лютого 2022 року ОСОБА_3 за попередньою домовленістю з позивачем зустрівся з дитиною, забрав її до себе та мав повернути 24 лютого 2022 року.

04 квітня 2022 року, після звернення до правоохоронних органів, ОСОБА_1 забрала дитину ОСОБА_4 в м. Хмельницькому.

З заяви адресованої начальнику ГУНП в Хмельницькій області, вбачається, що ОСОБА_1 просить припини розгляд її звернення від 22 квітня 2022 року з приводу встановлення місцезнаходження її малолітньої доньки ОСОБА_4 , оскільки донька з нею та перебуває в безпеці. Заява датована 27 квітня 2022 року (а.с.29)

З відповіді на адвокатський запит, наданої Вишгородським ліцеєм № 1 Вишгородської міської ради, вбачається, що ОСОБА_7 є ученицею 1-В класу. Оформленням та подачею документів про зарахування дитини займалася мати дівчинки. Протягом навчання ОСОБА_5 у навчальному закладі батьківські збори відвідувала мати, вона ж спілкувалася з класним керівником, цікавилась її навчанням та поведінкою. До ліцею дитину завжди приводила та забирала також мати. Батько ОСОБА_5, ОСОБА_3 , до Вишгородського ліцею № 1 не приходив жодного разу, батьківські збори не відвідував, навчанням доньки не цікавився. Відповідь датована 21 квітням 2023 року (а.с. 15).

Відповідно до характеристики, виданої навчальним закладом Вишгородським ліцеєм № 1, ОСОБА_5 навчається в ліцеї з 01 вересня 2022 року. За час навчання виявила достатній і високий рівень знань, програмний матеріал засвоює досить швидко. Вихованням дівчинки замається мати ОСОБА_1 , з якою дитина має міцний емоційний зв`язок. Мати з відповідальністю ставиться до виховання, навчання, і емоційного стану дитини та бере активну участь у житті класу. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Характеристика датована 04 березням 2024 року (а.с. 205).

Відповідно до висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17 серпня 2023 року № 388 встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із чоловіком ОСОБА_6 та малолітньою донькою ОСОБА_4 в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради проведено обстеження умов проживання за вищевказаною адресою, що підтверджується відповідним актом. Однокімнатна квартира, перепланована у двокімнатну квартиру. Квартира має всі необхідні зручності - електропостачання, водопостачання, газопостачання, опалення централізоване. Кімнати умебльовані необхідними меблями, кухня облаштована побутовою технікою, санвузол - сантехнікою. ОСОБА_5 має окрему кімнату, яка облаштована місцем для сну, навчання. В кімнаті наявні всі необхідні меблі. Дитина забезпечена одягом на всі пори року, повноцінним харчуванням, ліками, розвиваючими іграшками. Батько ОСОБА_3 повідомив, що у них із гр. ОСОБА_1 немає і не було спору щодо проживання їх малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не заперечував щодо проживання доньки із мамою, проте заперечував щодо надання висновку органом опіки і піклування про визначення місця проживання дитини із мамою. Враховуючи всі обставини справи, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, орган опіки та піклування Вишгородської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання, ОСОБА_4 разом з її мамою ОСОБА_1 (а.с. 64-65).

Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання дитини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України)

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вишгородська міська рада, власним Висновком № 388 від 17 серпня 2023 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , підтвердила доцільність проживання дитини за місцем проживання матері. А також позицію батька щодо вирішення спірного питання, який не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Зі змісту Висновку органу опіки та піклування вбачається, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін було враховано умови проживання дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини.

Також суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, характеристики матері, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання нею своїх батьківських обов`язків.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову і визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, які підлягають стягненню на її користь з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик