Справа № 705/1538/23
Провадження № 2/126/120/2024
"23" вересня 2024 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Шевчуком С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про розгляд справи, однак конверти з повістками повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов не подала.
Суд вважає, що неотримання відповідачкою поштової кореспонденції, яка направлялася судом, свідчить про умисне неотримання документів.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідачка ОСОБА_2 була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , яке видано Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
23.03.2021 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О.О.
Згідно п.1 вищезазначеного договору, данйи договір укладено батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , далі - Дитина.
Відповідно до п.2 договору, цей договір встановлює обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання Дитини в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп. до 20 (двадцятого) числа (включно) кожного календарного місяця, починаючи з моменту посвідчення даного договору до досягнення Дитиною 6-ти років. Розмір аліментів на утримання Дитини підлягає індексації відповідно до законодавства, що регулює індексацію аліментів призначених за рішенням суду.
Згідно п. 2.1 договору, крім сплати суми аліментів, зазначених в п.2 цього договору, батько в обсязі не меншому, ніж мати зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на Дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей Дитини, його хворобою, каліцтвом, тощо).
Відповідно до п.3 договору, додаткові витрати на Дитину в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, за домовленістю сторін та аліменти можуть сплачуватися батьком будь-яким шляхом на його вибір, а саме: готівкою безпочередньо матері, що має бути підтверджено її розпискою; грошовим переказом на адресу фактичного проживання матері, що має бути підтверджено квитанцією відповідної установи; банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок матері; шляхом передачі суми аліментів в депозит нотаріусу.
Згідно п. 3.1 договору, батько може здійснювати передбачені в п. 2.1 договору додаткові витрати на Дитину також шляхом готівкового або безготівкового розрахунку з організацією (лікувальний, оздоровчий заклад, тощо) чи особою, що забезпечує реалізацію інтересів та відпочинку Дитини або здійснивши купівлю предметів, необхідних для реалізації потреб Дитини.
На підтвердження вищезазначеного, позивачем надано суду: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 347798, серії 12 ААБ № 767908, копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копії свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 , копії довідок про реєстрацію місця проживання, податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2021 рік та за 2022 рік, відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї ( частини 7,8 статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).
З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (п.3 договору) додаткові витрати на дитину становлять 1000 грн., додаткові витрати не є аліментними зобов`язаннями, тому позов в частині зменшення додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягає.
Частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Даючи оцінку поданим доказам у їх сукупності та враховуючи, що відповідачем не спростовано доводи позивача, суд дійшов висновку, про наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі договору між батьками про сплату аліментів на дитину з 4000 грн. до 3000 грн.
Таким чином, враховуючи всі встановлені обставини справи у їх сукупності, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням захисту інтересів дитини, та обставин, визначених ч. 1 ст. 182 СК України, а також законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає справедливим та обґрунтованим зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі договору між батьками про сплату аліментів на дитину.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 82, 258-259, 265, 268, 282, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.
Зменшити розиір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 23.03.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 302 на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 4000 грн. до 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною 6-річного віку, тобто до 20.12.2024.
Новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо таказ аява подана протягом двадцяти днів здня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В. І. Гуцол