КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року місто Київ

Справа № 755/1441/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9621/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-головуючий), Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року (у складі судді Галаган В.І., повний текст виготовлено 22.02.2024 р.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 63 773,85 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 12 102,89 грн, 3% річних у розмірі 3 453,46 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Позов мотивовано тим, що надання послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198.

Відповідач отримує послуги, надані позивачем по квартирі АДРЕСА_1 . Однак з січня 2016 року не вносить плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з серпня 2017 року - плату за постачання гарячої води, у результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 у розмірі 63 773,85 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 49 379,03 грн, за послугу з постачання гарячої води - 14 379,03 грн, що є предметом спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послугу з централізованого опалення - 23 260,18 грн, за послугу з постачання гарячої води - 6 950,96 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3 317,61 грн, 3% річних у розмірі 1 322,42 грн та судовий збір у розмірі 1 330,25 грн, а всього на загальну суму 36 181,42 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив із того, що вимоги позивача є обґрунтованими, а наявність заборгованості доведеною, проте прийнявши до уваги клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин та відсутність клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, суд вважав за необхідне стягнути заборгованість в межах періоду з 18.01.2021 по 18.01.2024, за три роки до дня звернення позивача із позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача - Кравченко О.П. 18 березня 2024 року подала засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплої енергії та постачання гарячої води у розмірі 59 417,75 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 9 535,14 грн, 3% річних у розмірі 2 681,65 грн, судовий збір за падання позовної заяви до суду у розмірі 3 028,00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що судом не враховано Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, відповідно до яких строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину, а тому починаючи пропущена може бути лише позовна давність за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Зазначає, що подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу позовної давності може бути застосована лише до частини заявлених вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у період з 1 січня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Заборгованість за гаряче водопостачання нараховувалася з серпня 2017 року тобто в межах строку позовної давності, а тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Звертає увагу, що заборона на нарахування неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги не може бути застосована, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в порядку, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України, що не є неустойкою (штрафом, пенею).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження направлялася судом за адресою місця реєстрації відповідача в порядку ст. 128 ЦПК України. Однак, конверт повернувся неврученим із відміткою установи поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що за приписами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012.

За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - з 12.05.2006 по теперішній час.

Відповідач з січня 2016 року не вносить плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з серпня 2017 року - плату за постачання гарячої води, у результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 у розмірі 63 773,85 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 49 379,03 грн, за послугу з постачання гарячої води - 14 379,03 грн, що підтверджується представленими підприємством позивача довідкою та розрахунками.

Відповідачем подано клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у період з 12 березня 2017 року по 18 січня 2021 року не відповідає з огляду на таке.

Наявність заборгованості відповідачем не заперечувалася, а її розмір не був спростований в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлялося клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів переглядаючи справу на предмет пропуску строку позовної давності та застосування наслідків її спливу враховує таке.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 904/3280/18.

Колегією суддів встановлено, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії на підставі ліцензії № 198 від 01 червня 2012 року (переоформленого рішенням № 1159 від 21 червня 2016 року).

Відповідач ОСОБА_1 станом на 23 січня 2023 року зареєстрована у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із розрахунків заборгованостей з січня 2016 року Відповідач не вносить плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з серпня 2017 року - плату за постачання гарячої води, у результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 у розмірі 63 773,85 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 49 379,03 грн, за послугу з постачання гарячої води - 14 379,03 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про теплопостачання» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За приписами ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Колегією суддів встановлено, що відповідач має непогашену заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому він також зобов`язаний сплатити 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення.

Вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягає вирішенню питання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущено позовну давності щодо вимог про стягнення заборгованості до 18 січня 2021 року, оскільки із позовом до суду позивач звернувся лише 18 січня 2024 року.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та звертає увагу на таке.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за постачання гарячої води за весь період з серпня 2017 року по листопад 2023 року у розмірі 14 379,03 грн, а також заборгованість за постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 листопада 2023 року у розмірі 45 038,72 грн, а всього 59 417,75 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3 %, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) *Q/DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річні та інфляційні втрати по заборгованості за постачання гарячої води - 657,85 грн та 2 343,50 грн відповідно, по заборгованості за постачання теплової енергії - 2 023,80 грн та 7 191,64 грн відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості та не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що ТОВ «Євро-Реконструкція» послуги надавались з перервою, не надавались або надавались неякісно, що могло б бути підставою для здійснення перерахунку розміру плати за надані послуги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а також 3 % річних та інфляційних втрат підлягає зміні в цій частині шляхом збільшення розміру стягнутої заборгованості.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено на 90,3 % (71634,74 / 79330,20 * 100 %), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 835,71 грн ((3028 + 4542) * 0,903).

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року - змінити.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованості за послугу з централізованого опалення з 23 260,18 грн до 45 038,72 грн.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованості за послугу з постачання гарячої води з 6 950,96 грн до 14 379,03 грн.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» інфляційної складової боргу з 3 317,61 грн до 9 535,14 грн.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» 3 % річних з 1 322,42 грн до 2 681,85 грн.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» суми судового збору з 1 330,25 грн до 6 835,61 грн.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідачО.В. Желепа
Судді:О. Ф. Мазурик
О. В. Немировська