Провадження № 2/686/1358/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу,

встановив:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказав, що з 29 квітня 2016 року до 02 листопада 2021 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , вказаний шлюб відповідно рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2021 розірвано. Під час шлюбу було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме автомобіль SUZUKI VITARA S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., VIN код НОМЕР_2 (дата реєстрації 14.11.2019 року). Крім того, також об`єктами спільного майна подружжя є і нерухоме майно, яке придбане за час шлюбу, а саме: зблокований житловий будинок загальною площею 96,2 кв.м. по 2-му Вінницькому провулку, що в м. Хмельницькому, який придбаний (інвестовано) за час шлюбу і відповідно зареєстровано державну реєстрацію 25 жовтня 2016 року.

Відповідачка чинить перешкоди в користуванні майном, у зв`язку з чим позивач просить визнати за ним, право власності на частку зблокованого житлового будинку, загальною площею 96,2 кв.м. по 2-му Вінницькому провулку, що в м. Хмельницькому; реєстраційний номер 101; компенсувати 50% вартості автомобіля SUZUKI VITARA S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019р.в., VIN код НОМЕР_2 , залишивши вказаний автомобіль у власності ОСОБА_3 .

25.10.2023 відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позов, де вказала, що 08 травня 2015 року ОСОБА_5 (прізвище відповідачки до укладення шлюбу ОСОБА_6 уклала договір пайової участі в будівництві № 24/05 з Житлово-будівельним кооперативом «Ранковий-3», предметом є прийняття відповідачки в члени ЖБК «Ранковий-3» та здійснення пайової участі по будівництву зблокованих житлових будинків з окремими виходами за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі у власність квартири в зблокованому житловому будинку, будівельний № 24 загальною проектною площею 94,0 м.кв.

Згідно із п.2.1 даного договору загальний розмір пайового внеску пайовика становить 676 800 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що кооператив зобов`язаний організувати і забезпечити будівництво Житлового комплексу та здачу його в експлуатацію у термін до 30 листопада 2015 року за умови належного виконання пайовиком своїх зобов`язань, у тому числі щодо здійснення пайового внеску.

Додатком № 1 про сплату пайових внесків до договору пайової участі у будівництві № 24/05 від 08 травня 2015 року між сторонами визначено порядок розрахунків. Перший платіж відповідачці необхідно було здійснити 08 травня 2015 року у сумі 600 000 грн. Останній платіж 08 листопада 2015 року у сумі 12556 грн. Розмір фінансування пайового внеску на вказаний об`єкт становив - 676 800 грн. На виконання укладеного договору пайової участі у будівництві № 24/05 від 08 травня 2015 року та додатку № 1 до нього відповідачка здійснила оплату наступних платежів: платіжне доручення №1 від 08 травня 2015 року на суму 600 000 грн.; платіжне доручення №2 від 03 червня 2015 року на суму 13070 грн.; платіжне доручення № 3 від 01 липня 2015 року на суму 13032 грн.; платіжне доручення №4 від 05 серпня 2015 року на суму 13466 грн.; платіжне доручення №5 від 01 вересня 2015 року на суму 13522 грн.; платіжне доручення №6 від 01 жовтня 2015 року на суму 26114 грн. Разом 679204 грн. Таким чином, відповідачка самостійно провела фінансування (інвестування) вказаного будівництва у визначений у договорі строк за період з 08 травня 2015 року по 01 жовтня 2015 року та одноособово набула право власності на майнові права (об`єкт будівництва). Оформити право власності на своє ім`я, після фінансування не було можливості, оскільки забудовник Житлово-будівельний кооператив «Ранковий-3» не вчасно закінчив будівництво і здав вказаний будинок до експлуатації -18 березня 2016 року.

Позовна вимога про стягнення половини компенсації вартості автомобіля марки Suzuki Vitara S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до довідки ТСЦ МВС № 6841 в Хмельницькій області від 10.08.2023 року № 31/22/1-П-21-ад транспортний засіб марки Suzuki Vitara S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., зареєстрований на ім`я відповідачки. Дата державної реєстрації 14.11.2019 р.

Однак, незважаючи на те, що даний автомобіль був придбаний в період зареєстрованого шлюбу, позивач не має правових підстав для стягнення грошової компенсації.

Так, спірний автомобіль придбаний за кошти, частину яких у сумі авансу - 90 000 грн., надав батько відповідачки, а іншу суму отримала кредит у банку на своє ім`я.

13 листопада 2019 року в інтересах сім`ї відповідачка уклала договір купівлі продажу транспортного засобу №131119 з ПП-Автоцентр «ЛИТА ДРАЙВ».

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що покупець здійснює оплату в два етапи, перший сплачує аванс у сумі 89475 грн., що складає 20 відсотків від вартості автомобіля, другий етап покупець оформляє кредит у Банку у сумі 357890 грн., що складає 80 відсотків від вартості товару.

Згідно видаткової накладної № РН-0000629 від 13.11.2019 року відповідачка повністю сплатила кошти за автомобіль у сумі 447365,00 грн., та виконала зобов`язання по договору.

15 листопада 2019 року між, ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір №0211/111/2019/0085 про отримання кредиту у сумі 357890,00 грн., на придбання автомобіля марки Suzuki Vitara S, 2019 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Термін кредитування з 15 листопада 2019 року по 14 листопада 2024 року (п. 1.2.1 Кредитного Договору).

Після купівлі даного автомобіля відповідачка уклала з банком договір застави транспортного засобу від 15.11.2019 року та договір поруки.

Відповідачка є суб`єктом підприємницької діяльності і здійснювала погашення поточних платежів по кредиту коштами отриманих від цієї діяльності, тобто не із сімейного бюджету.

Позивач коштів на купівлю автомобіля не вносив, погашення кредиту не здійснював, коштів, що надав батько, не повернув. За час шлюбу ОСОБА_7 , не працював і доходів не отримував.

Після розірвання шлюбу (рішення суду від 02 листопада 2021 року) відповідачка продовжувала погашати кредитні зобов`язання. Позивач участі в повернені кредиту не здійснював.

Так, згідно виписок по картці за період з 01.01.2021 року по 31.10.2021 року, та за період з 01.11.2021 року по 28.02.2022 року виданих банком відповідачка здійснила погашення кредиту на суму - 40382,06 грн.

Згідно квитанції № 63509581 від 26 жовтня 2022 року відповідачка здійснила повне погашення кредиту у сумі 196424,19 грн.

Відповідно до довідки від 27.10.2022 року № 5-85/22/686/2022 року виданої банком ОСОБА_3 повністю виконала зобов`язання по кредитному договору № 0211/111/2019/0085 від 15 листопада 2019 року. Таким чином, вважаю що сплачена відповідачкою сума у розмірі - 236806, 25 грн., після припинення шлюбних відносин із позивачем, має враховуватися під час поділу спільного майна, просить відмовити в позові повністю.

В грудні 2023 ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що проживав із ОСОБА_3 з липня 2014 року як чоловік та дружина, в квітні 2016 року був укладений шлюб. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2021 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано. Перебуваючи в цивільному шлюбі з відповідачкою з липня 2014 року, позивач та відповідачка проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство (мали спільні витрати, спільний сімейний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, домовлялись про порядок користування житлом тощо), всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. Від стосунків, а саме, проживання однією сім`єю, після реєстрації шлюбу через три місяці народилась донька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчує реальність сімейних відносин, в подальшому народилась донька ОСОБА_10 , просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2014 року до 19 квітня 2016 року.

19.01.2024 відповідачка подала відзив на позов, де вказала, що дійсно познайомилася із позивачем в літку 2014 року, однак, це не свідчить, що вони почали разом проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина з літку 2014 року та до реєстрації шлюбу. Відповідачка з ним не вела спільного господарства, не мала спільних витрат, у них не було ніякого спільного бюджету, вони не купували майно для спільного користування, разом не приймали участь у витратах на утримання житла.

На час знайомства із позивачем, з 2014 року по 2016 рік відповідачка проживала в орендованій кватирі у місті Хмельницькому по Львівському Шосе, із нею разом також проживала дівчина на ім`я ОСОБА_11 . Усі витрати за наймане житло та комунальні послуги, відповідачка з нею несли спільно. Позивач разом однією сім`єю за цей період зі відповідачкою не проживав, участі у витратах за найману квартиру не брав. Рідкі зустрічі позивача із відповідачкою зводилися виключно для інтимних стосунків. Зі слів позивача, відповідачці відомо, що позивач на той час проживав із своїми батьками на ст. Богданівці, Хмельницького району. Крім того, в цей проміжок часу відповідачка зустрічалася ще й з іншими чоловіками, яких зможе запросити до суду в якості свідків.

Позивач по справі також безпідставно вказує, що з січня 2015 року і до реєстрації шлюбу між ними були стосунки притаманні подружжю, при цьому надає спільні фотографії, однак, такі фотографії могли існувати з дня їхнього весілля - січень 2016 року, а не січень 2015 року.

Не може бути доказом по справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу факт народження доньки ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за три місяці до реєстрації шлюбу, з огляду на те, що після наших «романтичних зустрічей», між ними виникали сварки та протиріччя і вони остаточно припинили зустрічатися. Однак, приблизно у грудні 2015 року відповідачка дізналася, що вагітна від ОСОБА_1 , і в січні 2016 року вони змушені були організовувати весілля, а офіційний шлюб зареєстрували у квітні 2016 року, просить в позові відмовити.

Ухвалою суду від 31.01.2024 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу об`єднано в одне провадження.

19.09.2024 представник позивача подав клопотання про зменшення позовних вимог, де просив, встановити факт спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 з липня 2014 по 19.04.2016, провести розподіл майна подружжя, а саме, визнати за позивачем право власності частку зблокованого житлового будинку, загальною площею 96,2 кв.м. по 2-му Вінницькому провулку, що в м. Хмельницькому; реєстраційний номер 101; компенсувати 140597 грн. за автомобіль SUZUKI VITARA S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019р.в., VIN код НОМЕР_2 , залишивши вказаний автомобіль у власності ОСОБА_3 .

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачки, відповідачка в судовому засіданні позов не визнали, просили в позові відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

08 травня 2015 року ОСОБА_12 та Житлово-будівельний кооператив «Ранковий-3» уклали договір пайової участі в будівництві № 24/05 відповідно до умов якого ОСОБА_12 вступає в члени ЖБК «Ранковий-3», а кооператив приймає пайовика в асоційовані члени кооперативу та пайову участь по будівництву зблокованих житлових будинків з окремими виходами за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі у власність квартири в зблокованому житловому будинку, будівельний № 24 загальною проектною площею 94,0 м.кв.

Згідно із п.2.1 даного договору загальний розмір пайового внеску пайовика становить 676 800 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що кооператив зобов`язаний організувати і забезпечити будівництво Житлового комплексу та здачу його в експлуатацію у термін до 30 листопада 2015 року за умови належного виконання пайовиком своїх зобов`язань, у тому числі щодо здійснення пайового внеску.

Додатком № 1 про сплату пайових внесків до договору пайової участі у будівництві № 24/05 від 08 травня 2015 року між сторонами визначено порядок розрахунків.

Перший платіж необхідно було здійснити 08 травня 2015 року у сумі 600 000 грн. Останній платіж 08 листопада 2015 року у сумі 12556 грн. Розмір фінансування пайового внеску на вказаний об`єкт становив - 676 800 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 29.04.2016 уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Житлово-будівельний кооператив «Ранковий-3» закінчив будівництво і здав будинок за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації - 18 березня 2016 року, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, що зареєстрована в управлінні ДАБІ України у Хмельницькій області від 18.03.2016 року за № ХМ 73.

Наказом В.о начальника управління архітектури та містобудування Безкоровайного А. № 120 від 11 квітня 2016 року «Про зміну адреси зблокованих житлових будинків в місті Хмельницькому» змінено адресу прийнятих до експлуатації 92 зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_1 згідно додатку. Відповідно до п. 29 даного додатку, квартира АДРЕСА_2 , що була предметом фінансування змінено на адресу: АДРЕСА_3 .

24 червня 2016 року ОСОБА_3 виготовила технічний паспорт на зблокований житловий будинок АДРЕСА_3 .

У жовтні 2016 році забудовник видав необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності: довідку № 01/24 від 21 жовтня 2016 року; витяг з переліку асоційованих членів ЖБК «Ранковий -З»; акт приймання передачі будинку від 21 жовтня 2016 року.

Відповідно до інформаційної довідки № 71280101 від 25.10.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зблокований житловий будинок загальною площею 96,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 101 від 21.10.2016 року) зареєстровано за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 21.10.2016 року, номер запису про право власності 170064102).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2021 справа № 686/24909/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказав, що проживав із відповідачкою однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому, майно набуте в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно він має право на частку цього майна.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 5 ЦПК України установлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України).

Положеннями ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17-ц.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №643/6799/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року в справі №554/8023/15 (провадження №14-130цс19) зазначила, що, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що товаришував з позивачем з 2008-2010 р.р., йому відомо, що позивач та відповідачка проживали в орендованій квартирі як пара, він приходив до них 2-3 рази, чи мали сторони спільний бюджет йому не відомо, також вказав, що був придбаний котедж, де ОСОБА_14 робив ремонт, на разі із відповідачкою давно не спілкувався.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що знає позивача з 2008-2009 р.р., з ОСОБА_16 познайомився в 2014 році, декілька разів приходив на квартиру по АДРЕСА_4 , щодо будівництва котеджу, пояснив, що зі слів ОСОБА_14 знає що на придбання котеджу спільно скинулись грошима, ОСОБА_14 дзвонив щодо допомоги по ремонту і свідок допомагав, також свідок пояснив, що не знає протягом якого часу позивач та відповідачка проживали разом до реєстрації шлюбу, йому не відомо, чи мали вони спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що з 2015 року займався доставкою будівельних матеріалів, за проханням ОСОБА_14 привозив будівельні матеріали, він розраховувався, також їздив в м. Летичів за дошками для будинку.

Суд оцінює покази вказаних свідків критично, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін, при цьому не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю.

Зі змісту наданих позивачем копій рахунків-фактур, товарного чека за березень 2016 року, слідує, що придбавались будівельні матеріали, проте не зазначено, хто придбавав.

Додані позивачем копії світлин, де зображені позивач та відповідач не є належним доказом спільного проживання ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка його дочка, яка виявила бажання жити в м. Хмельницький, а тому він продав навесні 2015 в м. Летичів будинок. Після чого в травні 2015 року оформили договір на придбання котеджу на дочку. В січні 2016 дочка приїхала із майбутнім чоловіком і в квітні відбулось вінчання. До цього дочка проживала одна на орендованій квартирі, коли відвідував її там, чоловіка не бачив. У придбанні котеджу позивач не приймав участі.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка її сестра, до одруження жила на квартирі із сусідкою ОСОБА_21 , свідок часто ночувала на квартирі, позивач на квартирі не проживав. В кінці листопада 2011 року сестра дізналась, що вагітна, а тому ОСОБА_14 сказав, що буде одружуватись, проте сестра не планувала виходити заміж. Із ОСОБА_14 свідок познайомилась зимою 2016 року. Позивач не приймав участі у придбанні котеджу. Сестра працювала, через два тижні після пологів вийшла на роботу, щоб утримувати сім`ю.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Так, на виконання укладеного договору пайової участі у будівництві № 24/05 від 08 травня 2015 року та додатку № 1 до нього ОСОБА_12 здійснила оплату наступних платежів: платіжне доручення №1 від 08 травня 2015 року на суму 600 000 грн.; платіжне доручення №2 від 03 червня 2015 року на суму 13070 грн.; платіжне доручення № 3 від 01 липня 2015 року на суму 13032 грн.; платіжне доручення №4 від 05 серпня 2015 року на суму 13466 грн.; платіжне доручення №5 від 01 вересня 2015 року на суму 13522 грн.; платіжне доручення №6 від 01 жовтня 2015 року на суму 26114 грн., разом 679204 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відповідно до не підлягає задоволенню вимога щодо визнання за позивачем права власності частку зблокованого житлового будинку, загальною площею 96,2 кв.м. по 2-му Вінницькому провулку, що в м. Хмельницькому; реєстраційний номер 101.

Щодо вимог про стягнення грошової компенсації.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до довідки ТСЦ МВС № 6841 в Хмельницькій області від 10.08.2023 року № 31/22/1-П-21-ад транспортний засіб марки Suzuki Vitara S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 р.в., зареєстрований на ОСОБА_3 . Дата державної реєстрації 14.11.2019.

13 листопада 2019 року ОСОБА_3 уклала з ПП- Автоцентр «ЛИТА ДРАЙВ» договір купівлі продажу транспортного засобу №131119.

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що покупець здійснює оплату в два етапи, перший сплачує аванс у сумі 89475 грн., що складає 20 відсотків від вартості автомобіля, другий етап покупець оформляє кредит у Банку у сумі 357890 грн., що складає 80 відсотків від вартості товару.

Згідно видаткової накладної № РН-0000629 від 13.11.2019 року ОСОБА_3 повністю сплатила кошти за автомобіль у сумі 447365,00 грн., та виконала зобов`язання по договору.

15 листопада 2019 року ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк» уклали договір №0211/111/2019/0085 про отримання кредиту у сумі 357890,00 грн., на придбання автомобіля марки Suzuki Vitara S, 2019 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях.

Термін кредитування з 15 листопада 2019 року по 14 листопада 2024 року (п. 1.2.1 Кредитного Договору.

Так, згідно виписок по картці за період з 01.01.2021 року по 31.10.2021 року, та за період з 01.11.2021 року по 28.02.2022 року виданих банком ОСОБА_3 здійснила погашення кредиту на суму - 40382,06 грн.

Згідно квитанції № 63509581 від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_3 здійснила повне погашення кредиту у сумі 196424,19 грн.

Відповідно до довідки від 27.10.2022 року № 5-85/22/686/2022 року виданої банком ОСОБА_3 повністю виконала зобов`язання по кредитному договору № 0211/111/2019/0085 від 15 листопада 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, у поданому відзиві відповідачка вказала, що уклала договір 13 листопада 2019 року купівлі продажу транспортного засобу №131119 в інтересах сім`ї.

Відповідно до спільної заяви від 16.05.2024 сторони погодили вартість автомобіля марки Suzuki Vitara S, 2019 року випуску д.н.з НОМЕР_1 в розмірі 518000грн.

Позивач визнає, що відповідачка особисто сплатила грошові кошти на погашення кредитної заборгованості в розмірі 236806грн., отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню порядку поділу майна подружжя грошова компенсація в розмірі 140 597 грн., транспортний засіб Suzuki Vitara S, 2019 року випуску д.н.з НОМЕР_1 підлягає залишенню у власності ОСОБА_3 , в решті позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12,77-81, 141, 258, 354 ЦПК України, ст.ст.319, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68, 70, 71 СК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію в розмірі 140 597 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 .

Відповідач : ОСОБА_3 , РНОКПП . НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 24.09.2024.

Суддя: