Справа № 462/7187/24
УХВАЛА

26 вересня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л., вивчивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

в с т а н о в и в :

позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 164912,69 грн., як вартість неоприбуткованого дизельного пального.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Вивчивши матеріалами позовної заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Як встановлено ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право на повноважний суд, за змістом якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається із позовної заяви та долучених до позову документів, Державною аудиторською службою України проведено планову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» та його відокремлених підрозділів (філій) за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 років, під час якої виявлено не обліковане дизельне пальне на суму 21962682,98 грн., зокрема, вартість неоприбутковуваного дизельного пального по ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід» згідно з розрахунками ДАСУ становить 164912,69 грн.

Відповідач ОСОБА_2 згідно з наказом від 30.10.2012 №382/ос, був призначений на посаду заступника начальника ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід» та затверджував акти форми №5-НП.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В той же час, справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Із системного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

У ч. 2 ст. 89 ГК України визначено, що посадові особи несуть цивільно-правову, адміністративну, фінансову та кримінальну відповідальність за шкоду та збитки, завдані ними господарському товариству, у порядку та у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) виконавчий орган (одноосібний чи колегіальний) підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді (у разі її утворення). Керівник підприємства (одноосібний виконавчий орган), головний бухгалтер, голова та члени наглядової ради (у разі її утворення), голова та члени колегіального виконавчого органу підприємства є посадовими особами такого підприємства. Статутом підприємства посадовими особами підприємства можуть бути визнані й інші особи. Посадові особи підприємства мають обов`язки перед підприємством, передбачені законом, зокрема щодо належного, добросовісного та ефективного управління підприємством (фідуціарні обов`язки).

Згідно долучених до матеріалів позовної заяви документів, відповідач ОСОБА_2 перебував із позивачем у трудових відносинах у період з 30.10.2012 року /наказ (розпорядження) №382/ОС від 30.10.2012 про прийняття на роботу/ по 17.05.2022 року /наказ (розпорядження) №170/ОС від 05.05.2022 про припинення трудового договору (контракту)/ на посаді заступника начальника депо та така посада віднесена до категорії «Керівництво».

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника депо /реєстраційний №ТЧ-1-Пі-001/03/, затвердженої начальником служби локомотивного господарства регіональної філії «Львівська залізниця» заступник начальника депо (з експлуатації) несе відповідальність, серед іншого, за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів на тягу поїздів.

Крім цього, із актів приймання паливно-мастильних матеріалів за кількістю, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що такі були затверджені відповідачем ОСОБА_1 як керівником підприємства.

Таким чином, згідно матеріалів справи, даний спір стосується відшкодування майнової шкоди, завданої АТ «Укрзалізниця» у період перебування сторін у трудових відносинах та дій відповідача ОСОБА_1 під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи керівника.

Зважаючи на суб`єктний склад сторін, те, що спір виник між юридичною особою і її посадовою особою, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2022 року у справі №161/7347/21.

Таким чином, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, заявлені вимоги мають вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу його право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 186, 258-261, 352-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Копію ухвали разом із заявою та доданими до неї документами повернути позивачу.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: Бориславський Ю. Л.