Справа № 489/5232/24
Номер провадження 2/489/2004/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про зобов`язання змінити ставлення та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини

встановив

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу між подружжям залишився проживати разом з батьком. Позивач вказує, що між ним та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір, відповідно до умов якого була визначена форма спільного матеріального забезпечення (утримання) дитини, згідно якої кожен з батьків вносить 50% необхідної суми для покриття додаткових щомісячних витрат на дитину, витрат на лікування та освіту. Однак з моменту підписання договору і по сьогодні відповідач відмовляється сплачувати 50% вартості додаткових щомісячних витрат на дитину та витрат на лікування, ніяк не реагує на щомісячні повідомлення з детальним розрахунком витрат та копіями квитанцій. При цьому, відповідач є працездатною, не має утриманців, отримує дохід від підприємницької діяльності, її стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють їй виконувати в повному обсязі свої батьківські зобов`язання. Як зазначає позивач, на даний момент дитина має діагноз ортодонта: викривлення зубного ряду/дефект прикуса та закінчує перший етап лікування, загальна сума витрат складає 14830 грн., 50 % від суми відповідно складає 7415 грн. Також позивач вказує, що в період з березня по травень 2024 року мали місце наступні додаткові витрати на дитину: одяг; шкільні перекуси; лікування; поповнення рахунку. Тому, враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по лікуванню дитини у сумі 7415 грн., а також заборгованість по додатковим витратам на дитину у сумі 5843, 29 грн.

Ухвалою від 25.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

23 вересня 2024 року судом був зареєстрований відзив від відповідача ОСОБА_2 , яким вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи це вимогами законодавства та практикою Верховного Суду.

Суд, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

06.07.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про спільне утримання та виховання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. і зареєстрований в реєстрі за №419, положення якого регулюють порядок та участь кожного з батьків у вихованні та утриманні дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до умов договору, мати зобов`язується сплачувати свій внесок у забезпечення (утримання) дитини, перераховуючи суму у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок (щомісячний платіж), що передбачає 50% витрат на щомісячне утримання, харчування, догляд за дитиною і не враховує великі покупки, витрати на лікування та освіту. Щомісячний платіж матір`ю може змінюватись в сторону збільшення відповідно до віку дитини; внесок повинен бути сплачений матір`ю не пізніше 05 (п`ятого) числа кожного поточного місяця шляхом готівкового розрахунку або перерахування суми на відкритий в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк» на ім`я батька рахунок.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У аліментному договорі визначаються розмір, умови і порядок виплати аліментів. Розмір аліментів у цьому випадку визначається самими сторонами, проте він не може бути нижче за розмір аліментів, які неповнолітні діти могли б отримати при стягненні аліментів у судовому порядку.

Аліментний договір може бути змінено за спільною угодою сторін або за рішенням суду. Зміна або припинення аліментного договору можлива у будь-який час за взаємною угодою сторін і також повинна укладатися в нотаріальній формі. Одностороння відмова від договору і одностороння зміна його умов не допускаються.

Якщо договір про надання аліментів не виконується платником, їх одержувач має право звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, якщо ж він звертається до суду з позовом про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, його позов не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним.

Позивачем не надано суду доказів того, що договір про спільне утримання та виховання дитини від 06.07.2020 року був змінений та/або визнаний судом у встановленому законом порядку недійсним, а тому його положення є чинними.

Відповідач посилалась на те, що ті вимоги, які зазначені у позові, не відносяться до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не наведено фактів попередньої узгодженості вказаних батьком витрат, обов`язковість якої передбачена договором від 06.07.2020 року.

Представник відповідача слушно посилається на постанови Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17, від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 вказуючи на те, що витрати на шкільні перекуси, поповнення рахунку, одяг та взуття, аналізи та ліки (якщо це не пов`язано з хворобою дитини як особливою обставиною) не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, а включаються у розмір аліментів.

Якщо керуватися умовами договору від 06.07.2020, то позивач повинен був узгоджувати великі покупки (одяг, взуття та інше), витрати на лікування та освіту з відповідачем. Таким чином, позивач повинен довести, що питання здійснення таких витрат узгоджувалось з відповідачем, однак доказів цього позивач не надає.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога про зобов`язання відповідача змінити ставлення до виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не підлягає задоволенню, оскільки законодавство не передбачає такого способу захисту порушеного права.

За таких обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи наявність та дійсність нотаріально посвідченого договору між колишнім подружжям про спільне утримання та виховання дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 189, 192 СК України, ст. ст. 10, 12, 141, 280-282, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання змінити ставлення та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.09.2024.

Суддя В. В. Кокорєв