Справа № 201/6319/23
Провадження № 2/201/1425/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості (а.с.1-2).

В обґрунтування своїх вимогу позовній заяві, доповнених поясненнями від 13.11.2023 та 16.11.2023 (а.с.120-121, 175), представник позивача посилався на те, що 14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі до 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримав при цьому від Банку кредитну картку «Універсальна». Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. 02.02.2014 Відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну карту «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 16.01.2015, 28.01.2018, 26.02.2018, 07.05.2019, та 21.11.2020 Відповідач здійснив погашення заборгованості у розмірі 2000,00 грн., 1850,00 грн., 1346,00 грн., 200,00 грн. та 200,00 грн. вже на перевипущену карту, що підтверджує її отримання Відповідачем. При цьому перевипуск кредитної карти не є укладенням нового кредитного договору, оскільки це лише випуск нової карти з новим строком дії та приєднання її до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися у тому числі і на перевипущеній картці, тому в заповненні додаткових документів не було необхідності. В подальшому Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2023 року становить 60080,69 грн., з яких: 48365,46 грн. заборгованість за кредитом; 11715,23 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60080,69 грн., а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

22 вересня 2023 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та зазначив, що кредитної угоди з Позивачем він не укладав, кошти в кредит не отримував. 14.10.2010 року він звертався до Позивача як до Банку з метою генерації електронного ключа, та з цього приводу подавав Позивачу відповідну заяву-анкету, але за цією заявою кошти в кредит він не отримував, ніякі платіжні картки Позивачем йому не видавалися. Розрахунок заборгованості, доданий Позивачем до позовної заяви, не можна вважати таким, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Довідки про зміну умов кредитування та про надання кредитних карток, додані Позивачем до позовної заяви, не відповідають вимогам ст.79 ЦПК України, та не можуть бути взяті до уваги, оскільки підписані представником Позивача, але не відомо, чи є цей представник працівником АТ КБ «Приватбанк». Відповідач заявляє про те, що надану до позову копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, він не підписував та не отримував ані в паперовому вигляді, ані на електронну пошту оригінал чи електронний варіант заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг АТ КБ «Приватбанк». Також Відповідач стверджує, що Позивач жодним доказом не підтверджує той факт, що він у 2014 році звертався до Банку з матою отримання картки та надання кредиту у розмірі 8000 грн., водночас, Позивач не надає ніяких відомостей про те, якою карткою Відповідач користувався у період з 14.10.2010 по 21.01.2014, згадуючи лише картку НОМЕР_1 , яка мала термін дії з 24.01.2014 по 08.2017. Також Позивач не надав доказів і того, що була випущена картка 925630, яка діяла до 11.2017, так як у відповідності до п. 1.1.1.90 Правил, для кожної карти діє свій рахунок. Таким чином дві картки не можуть одночасно надати доступ до одного рахунку, А тому слід вважати, що було відкрито ще один рахунок з кредитним лімітом у 2000 гривень. Тоді чому Банк подав до суду лише одну виписку по договору коли за його доказами в один період часу діяли два карткові Рахунки. І це більш імовірно, так як після закінчення стоків дії вищезазначених карток у 2017 році банк у січні-лютому 2018 року відкриває дві картки: 25.01.2018 року - 689643 строком дії до 12.202 року та 7.02.2018 року - 211793 строком дії до 12.2021 року за якою самостійно встановлює кредитний ліміт у розмірі 25600 гривень. Одночасно згідно даної довідки в період дії обох карток виданих 2018 році строком дії до 2021 року, 02.05.2019 року банк видає картку НОМЕР_2 строком дії до 01.2023 року, а згодом в період дії трьох карток видає 02.10.2020 року видає картку НОМЕР_3 строком дії до 11.2023 року. Отже з довідки виданої Банком вбачається, що станом на 2021 рік в Відповідача одночасно було відкрито 4 рахунки і він мав 4 картки, що не відповідає дійсності, так як анкета-заяви б/н віл 14.10.2010 року попри те, що взагалі не стосується відкриття картки та надання кредиту, не передбачає одночасно відкриття 4 карток з встановленням на них кредитним лімітом. З цього не зрозуміло, за якою з карток Банк вважає, що існує заборгованість, так як виписка за договором датується періодом 24.01.2014-24.05.2023, але не відображає суті існування усіх 4 карток в один період, та взагалі не відображає існування договору станом на період 14.10.2010 - 24.01.2014 року. Також матеріали справи взагалі не містять доказів того, що вище перелічені картки взагалі були випущені та надані Відповідачу, і ці рахунки мають до нього якесь відношення, а не належать наприклад голові правління банку чи самій ОСОБА_2 (представнику Позивача), яка може і отримала їх а тепер шляхом фальсифікацій намагається погасити свою заборгованість за рахунок Відповідача.

Окремо Відповідач звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься його копія паспорту, однак ним не завірено копію даного документа. Даний документ датовано 14.08.2019 року при цьому його підпису немає. Таким чином йому не відомо, коли Приватбанк отримав даний документ, Відповідач вважає, що значно пізніше ніж було подано-анкету заяву, так як 14.10.2010 року, оскільки там вже міститься 2 вклеєна фотокарточка яку він вклеїв 31.07.2012 року (а.с.94-108).

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача, він не проти розгляду справи у відсутність представника позивача.

Представник відповідача надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі до 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримав при цьому від Банку кредитну картку «Універсальна» (а.с.15). 02.02.2014 Відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну карту «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 16.01.2015, 28.01.2018, 26.02.2018, 07.05.2019, та 21.11.2020 Відповідач здійснив погашення заборгованості у розмірі 2000,00 грн., 1850,00 грн., 1346,00 грн., 200,00 грн. та 200,00 грн. вже на перевипущену карту, що підтверджує її отримання Відповідачем. В подальшому Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим, за розрахунками Позивача, утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2023 року становить 60080,69 грн., з яких: 48365,46 грн. заборгованість за кредитом; 11715,23 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд відхиляє доводи Відповідача про те, що він не підписував анкетузаяву від 14 жовтня 2010 року з метою отримання банківських послуг та не отримував кредит у розмірі до 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з отриманням при цьому від Банку кредитної картки «Універсальна», оскільки копія такої анкети-заяви наявна в матеріалах справи, а своїм правом на проведення експертизи підпису, що міститься в цьому документі, Відповідач не скористався.

Суд також погоджується із доводами Позивача про те, що зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися цими кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, а перевипуск кредитної карти не є укладенням нового кредитного договору, оскільки це лише випуск нової карти з новим строком дії та приєднання її до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується у тому числі і на перевипущеній картці, тому в заповненні додаткових документів не було необхідності.

Водночас, суд не може погодитися із доводами Позивача про те, що підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві 14 жовтня 2010 року відсутні будь які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, кредитного ліміту, процентів, відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання.

Доводи позивача про те, що у паспорті споживчого кредиту погоджено істотні умови договору, не заслуговують на увагу суду, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною кредитного договору є паспорт споживчого кредиту, а у вказаному паспорті споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 14 жовтня 2010 року.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі, що врегульовано ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування».

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того, посилання Позивача на те, що виписки по рахунках Відповідача містять усі відомості щодо взаємовідносин між сторонами, суд також не може взяти до уваги, оскільки з цих документів неможливо встановити, як відраховувались відсотки за користування кредитними коштами, та, як наслідок, зробити відповідний розрахунок відсоткової ставки.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідача прострочених відсотків відсутні.

Разом із цим, оскільки судом встановлено, що Відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані Позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав Позивача, наявні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача суми фактично отриманих грошових коштів (тіло кредиту), у розмірі 48365,46 грн.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2160,64 грн. (48365,46 грн. х 2684,00 грн. : 60080,69 грн. = 2160,64 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 14 жовтня 2010 року, яка станом на 22 червня 2023 року становить 48365,46 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 2160,64 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя С.С. Федоріщев