Ухвала

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 364/791/23

провадження № 61-4450ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року у складі судді: Ткаченко О. В.,та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Болотова Є. В., Музичко С. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доБілоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має обтяження, арешт нерухомого майна, яке зареєстровано 19 січня 2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови АА № 889121 від 19 січня 2010 року відділу ДВС Володарського РУЮ. Відповідно до інформації з реєстру боржників щодо ОСОБА_1 від 12 вересня 2023 року за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня. Арешт майна було накладено в рамках ВП грудня 2009 року, як стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в 81 570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 серпня 2009 року становить 626 580,44 грн.

Права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі кредитного договору № 0 від 18 квітня 2007 року, урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого з 26 жовтня 2018 року є АТ «УкрСиббанк») було передано 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» були укладені договір факторингу № 1 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки посвідчений Саєнко Е. В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12 грудня 2011 року за реєстровим № 5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Надалі борг 26 липня 2019 року було передано договором № 26-07/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 18 квітня 2007 року від ТОЕ «Кей-Колект» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП». Надалі борг було передано 26 липня 2019 року договором № 26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 18 квітня 2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» до ОСОБА_3 .

Позивач вказувала, що 26 липня 2019 року був укладений договір про внесення змін до Кредитного договору № 0 від 18 квітня 2007 року, відповідно до якого за рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, поза межами виконавчого провадження Кредитор прощає (анулює) борг ОСОБА_1 у розмірі 2 566 470,96 грн, з яких 1 754 298,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 812 172,96 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на наведене, позивач просила визнати виконавчий лист № 2-6791, виданий 22 червня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню та скасувати арешт нерухомого майна, що зареєстровано 19 січня 2010 року за № 9429779 на підставі виконавчого листа №2-6791, виданого 22 червня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 27 березня 2024 року через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської області від 19 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні - акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», не має жодних інтересів в даній справі та не має бути залученою в якості відповідача;

26 липня 2019 року між позивачем і ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін до кредитного договору № 0 від 18 квітня 2007 року, яким за рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, поза межами виконавчого провадження прощає (анулює) борг;

закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом;

у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11 зроблено висновки про те, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження;

обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І Книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що виконавчий лист може бути визнаний судом таким що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням зобов`язань внаслідок прощення боргу поза межами виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене є необхідність і підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню і скасування арешту;

відповідно до статті 16 ЦК України загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що постанова Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у справі № 364/791/23 підлягає скасуванню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі провизнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської областівід 19 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та звільнення майна з-під арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков