У Х В А Л А

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 136/1019/22

провадження № 61-10735ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» - Онищука Віталія Олександровича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», третя особа - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД»

(далі - ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД») усунути перешкоди шляхом повернення йому земельної ділянки площею 1,9747 га, що виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року з додатком - висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - Вінницького НДЕКЦ МВС України) від 30 серпня 2021 року за

№ СЕ-19/102-21/4122-ЗТ у справі № 136/119/20.

Вказував, що він є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 3,9494 га з кадастровим номером :02:000:0008, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Вінницького району Вінницької області та була йому виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року в справі № 136/119/20, визначена як земельна ділянка за № НОМЕР_1 площею 1,9747, що схематично відображена в додатку № 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30 серпня 2021 року за № СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Належна йому земельна ділянка перебуває в незаконному користуванні

ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», оскільки жодних договорів оренди з відповідачем він не укладав, їх не підписував, будь-яких домовленостей із відповідачем стосовно належного йому об`єкта нерухомості не існує.

Однак, товариство відмовляється в добровільному порядку повернути земельну ділянку, мотивуючи наявністю договору оренди землі, який укладено 25 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», та ОСОБА_2 , відповідно до якого його земельна ділянка була передана їм користування, а в подальшому було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 25 березня 2016, року на підставі яких 14 січня 2022 року ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» зареєструвало право оренди на 1/2 частки земельної ділянки площею 3,9494 га з кадастровим номером :02:000:0008, а інша 1/2 частка, належна йому, є несформованою, що унеможливлює її виділення та повернення як власнику.

23 квітня 2024 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області позов задоволено.

Зобов`язано ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом повернення земельної ділянки площею

1,9747 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липовецької міської ради (колишня Лозуватська сільська рада за межами населеного пункту с. Лозувата) Вінницького району Вінницької області, виділена відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 листопада

2021 року в справі № 136/119/20 та схематично відображена в додатку 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30 серпня 2021 року за № СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 липня 2024 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД»залишено без задоволення, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року залишено без змін.

23 липня 2024 року ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2024 року, в якій просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

14 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника

ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД»- Онищука В. О. про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали. Зокрема, на підтвердження вартості спірної земельної ділянки надано довідку про оціночну вартість об`єкту нерухомості.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі, в якій ціна позову не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є вимога про витребування земельної ділянки вартістю 102 119,98 грн, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник мотивував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки спори з аналогічних підстав виникають досить часто, а тому судову практику необхідно уніфікувати.

Водночас посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявницею не обґрунтовано.

Наведені заявником обставини не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки він на обґрунтування своїх доводів не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційна скарга має бути розглянута Верховним Судом на підставі зазначеного підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Необхідність розгляду справи в касаційному суді заявник мотивував також тим, що справа має виняткове значення для товариства, оскільки результат вирішення спору безпосередньо спливає на права власності сторін, пов`язані з великою за площею земельною ділянкою. Зазначає про наявність суспільного інтересу справи з підстав наявності значної кількості подібних спорів.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Доводи скарги про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для товариства, фактично зводиться до необхідності переоцінки доказів.

Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судове рішення в справі, в якій ціна позову не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мало б бути переглянуто в касаційному порядку.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подала касаційну скаргу на судові рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» - Онищука Віталія Олександровича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД», третя особа - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк