КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5627/20 Головуючий у І інстанції Зотько Т.А.
Провадження №22-ц/824/6037/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стрикаля Олександра Васильовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Приватні Інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Приватні Інвестиції», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2020 року між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк», в особі представника АТ «Дельта Банк» Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, засвідченої 09.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І., за реєстровим № 1430, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 2151/К про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року до нього входить Договір іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005. На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію змін до запису про іпотеку №16338823, було змінено Іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Договір іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року був укладений між ОСОБА_1 та АК ІБ «УкрСиббанк», згідно якого позивач виступила майновим поручителем за кредитним зобов`язаннями фізичної особи - ОСОБА_2 .

Так, відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Боржника, за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1 до Договору № 2212/32 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 22.12.2005.

17 лютого 2020 року у відділенні поштового зв`язку за зареєстрованим місцем свого проживання, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» лист з вимогою-повідомленням про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку») вих. № Рі020о (1369953) від 12.02.2020 року.

Згідно із даною вимогою-повідомленням, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» являється новим кредитором за Кредитним договором та Іпотекодержателем за Договором іпотеки. Також, було зазначено, що станом на дату укладення Договору №2151/К про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 року, за Кредитним договором сума заборгованості складає 2 396 460,57 грн.

Крім того, даною вимогою-повідомленням про усунення порушення зобов`язань та виселення, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» вимагало у позивачки виконати порушене основне зобов`язання, пов`язане із сплатою заборгованості за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року в сумі 2 396 460,57 грн, а також добровільно звільнити квартиру під номером АДРЕСА_1 , всім мешканцям протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги-повідомлення та передати всі приналежності до квартири Іпотекодержателю.

Проте, станом на день подачі позову позивачка не отримувала від ПАТ «Дельта Банк» жодного повідомлення про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року. Позивачка вважає вищезазначений договір недійсним, посилаючись на те, що договір про відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк» за своєю правовою природою є договором факторингу.

За умовами Договору про відступлення прав вимоги №2151/К від 05.02.2020 року, фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Таким чином ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» набуло права вимоги виключно на всі грошові кошти, які можна одержати у зв`язку з отриманим правом вимоги за кредитним договором, що є також ознакою договору факторингу.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати Договір про відступлення прав вимоги №2151/К в частині відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (житлове приміщення) №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Стрикаль О.В. В доводах апеляційної скарги зазначає про свою незгоду із висновками суду першої інстанції про те, що відносини між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк» регламентуються нормативно-правовими актами Фонду, тобто спеціальними нормами, які поширюються саме на діяльність банку та можливість реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури, а відтак Договір №2151/К від 05.02.2020 є договором про відступлення прав вимоги в розумінні статей 512-519 ЦК України, і його метою є передача прав кредитора іншій особі за правочином, а не договором факторингу у розумінні статей 1077-1086 ЦК України.

Вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взагалі не перевіряв, чи набуло ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005 МК від 22.12.2005 року та Договором іпотеки №8-6КМ/12-2005 МК (житлове приміщення) і чому про це не знала ОСОБА_1 в силу п. 2.2.1 п 2.2 договору іпотеки.

Матеріали справи не містять належних доказів про те, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», який начебто є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за договором іпотеки №8-6КМ/12-2005 МК (житлове приміщення) від 22.12.2005.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позивача про те, що за умовами Договору про відступлення прав вимоги №2151/К від 05.02.2020 фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Посилаючись на викладені обставини, адвокат Стрикаль О.В. просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інветсиції» - адвокат Цимбал В.І. заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на безпідставність її доводів. Вказує, що за умовами Договору про відступлення прав вимоги № 2151/К від 05 лютого 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інветсиції», останнє набуло прав вимоги за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , а також за Договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, з усіма додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрованим за №3799, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Відомості про заміну іпотекодержателя та обтяжувача були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інветсиції» являється новим кредитором за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , а також за договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, з усіма додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрованим за №3799, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інветсиції» було дотримано вимоги статті 24 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується завіреною копією Повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні та відступлення прав за договором від 10.02.2020 року, №10/02-1, направленого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресами, зазначеними у договорах з доказами направлення повідомлень.

Зазначає, що відповідач у своєму відзиві на позов звертав увагу на норми спеціальної дії щодо продажу активів банків, що перебувають на ліквідації. Умовами Договору про відступлення прав вимоги № 2151/К від 05 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим №218, прямо зазначено про його укладення на підставі статей 6, 512, 627 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформленого протоколом №UA-EA-2019-12-12-000006-b.

Відповідач також наголошував, що відповідно до пункту 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) інших осіб.

Вважає, що рішення суду першої інстанції являється законним, обґрунтованим, таким, що ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для висновку про постановлення оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, натомість як висновки суду першої інстанції, покладені в основу цього рішення, є законними та обгрунтованими, а також такими, що відповідають практиці застосування Верховним Судом норм матеріального права в ідентичних спірних правовідносинах.

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стрикаль О.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», адвокат Цимбал В.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 22.12.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Боржник, Позичальник) укладено Кредитний договір № 8-6КМ/12-2005МК.

Згідно із п. 1.1. Кредитного договору банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 000,00 дол. США у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 202 000 грн. 00 коп. по курсу НБУ на день укладання цього договору.

Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 даного договору на підставі будь-якого з п.п. 2.З., 4.9., 5.З., 5.5., 5.6, 5.6., 7.4., 9.2. даного договору.

Згідно із п.2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язання позичальник за даним договором Банком прийнято заставу нерухомого майна, згідно Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК (житлове приміщення) від 22.12.2005 року.

За п. 1 Додатку № 1 до Кредитного договору Графік погашення кредиту є невід`ємною частиною Кредитного договору № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року.

Пунктом 2 Додатку № 1 до Кредитного договору Графіку погашення кредиту передбачено, що Позичальник зобов`язується виплатити Банку суму кредиту відповідно до наступного графіку платежів.

Виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 має відбуватися у іноземній валюті (доларах США).

За договором іпотеки №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», позивачка виступила майновим поручителем за кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Боржника, за Кредитним договором № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 1 до Договору № 2212/32 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 22.12.2005.

Згідно із п.п. 2.2.1. Договору іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний повідомити Іпотекодавця про відступлення прав за цим договором іпотеки чи за Кредитним договором.

За п.п. 1.4. Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , площею 55,40 кв.м. (загальна) 30,20 кв.м. (жила).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по № 200620119 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебуває на праві приватної власності позивачки ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях та набув право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за Кредитним договором №8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року та Договором іпотеки № 8-6КМ/12-2005МК від 22.12.2005 року.

Встановлено також, що 05.02.2020 року між ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та ПАТ «Дельта Банк», в особі представника АТ «Дельта Банк» Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, засвідченої 09.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І., за реєстровим № 1430, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року.

Відповідно до п. 1 Договору Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та договорами поруки, договорами застави, договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно із Протоколом електронного аукціону №№ UА-ЕА-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року переможцем торгів стало ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було здійснено державну реєстрацію змін до запису про іпотеку № 16338823 було змінено Іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав позовні вимоги необґрунтованими, встановивши, що Договір відступлення прав вимоги за кредитним договором було укладено АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредитні Ініціативи» за результатами проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-ES-2019-12-10-000006-b від 15.01.2020 року, при цьому, враховуючи відкликання Національним банком України банківської ліцензії АТ «Дельта Банк» та наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» законодавством не визначені.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 512, 513, 514 України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, правові висновки якої підтримані Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 08 лютого 2023 року в справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22), зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Як на одну із підстав визнання недійсним Договору №2151/К про відступлення права вимоги, посвідчений 05.02.2020 року приватним нотаріусом Черденюх Л.В., позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вказаний договір містить ознаки договору факторингу та укладений з дефектами суб`єктного складу, передбаченого для відповідних договорів.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов 'язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3 ) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4 ) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов 'язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Згідно ч. 2, 6, 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Таким нормативно-правовим актом є Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 388 (далі - Положення № 388).

Згідно п. 4 розділу VІІ Положення № 388, у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, Фонд отримує від організатора торгів протокол відкритих торгів (аукціону) із зазначенням ціни продажу лота. Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот (загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами торгів АТ «Дельта Банк», який перебуває у процедурі ліквідації, та ТОВ «ФК «Кредитні Ініціативи» укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2151/К, за яким банк шляхом продажу відступив ТОВ «ФК «Кредитні Ініціативи» право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

Із наведеного вбачається, що за результатами торгів АТ «Дельта Банк» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації.

Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

Окрім зазначеного, слід звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії.

Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року в справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22).

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивачу не надано жодних доказів відступлення права вимоги, з огляду на положення ч. 2 ст. 516 ЦК України, відповідно до якої, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, а лише тягне за собою ризик несприятливих наслідків для нового кредитора у вигляді виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

З огляду на вищевикладене позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на необізнаність щодо заміни кредитора у зобов`язанні, не була позбавлена можливості виконувати зобов`язання первісному кредиторові, однак докази такого виконання зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Помилковим є також посилання апелянтана необхідність застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки згідно пункту 7 вказаного Закону обмеження кредитної установи у праві відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту, не поширюється на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) своїх прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону. Після відступлення (відчуження) на користь (у власність) іншої особи (інших осіб) банком, щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прав вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, дія пункту 1 цього Закону поширюється також на особу, що придбала (прийняла, отримала) таке право вимоги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стрикаля Олександра Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А