Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2024 Справа №607/11453/24 Провадження №2/607/2621/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бумби М.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між сторонами 25 грудня 2021 року, згідно якого відповідач взяв у борг у ОСОБА_3 5 000 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 31 січня 2022 року, про що надав письмову розписку. Однак, ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики не виконав, прохання позивача про повернення позичених коштів відкрито ігнорує. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 5 000 доларів США.

Ухвалою суду від 29.05.2024 відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 не подавав.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підтяв наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що він дійсно 25 грудня 2021 року взяв у позику в ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 135 000 грн. про що надав письмову розписку. Вказує на те, що позовні вимоги визнає саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із письмової розписки, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, 25 грудня 2021 року ОСОБА_2 , взяв у позику в ОСОБА_3 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 31 січня 2022 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 від 08.06.2016 р. у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Відповідно до наявної при матеріалах справи письмової розписки, ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 135 000,00 грн.. Тобто, сторони визначили, що відповідачем було отримано у власність грошові кошти в національній валюті України - гривні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду та до ухвалення рішення судом, відповідач не виконав зобов`язань за вказаним договором позики, оскільки не повернув отримані від нього кошти в сумі 135 000 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики від 25.12.2021 року в сумі 135 000,00 грн.

Крім цього, судові витрати у вигляді судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 в користь позивача, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 350,00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач у позові поставив вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу адвоката Янчишина В.Й., на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024 р., в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Однак, ні позивач ОСОБА_3 , ні представник позивача адвокат Янчишин В.Й. не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення витрат позивачем на правничу допомогу, а тому суд вважає, що у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката Янчишина В.Й., слід також відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3 суму неповернутого боргу за договором позики від 25.12.2021 у розмірі 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) грн.

У решті вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір у розмірі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) грн. 00 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 20 вересня 2024 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_3 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан