ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7521/24 Справа № 214/4980/22 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 214/4980/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи Криворізька міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Якименко Сергій Георгійович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: Криворізька міська рада, ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви заявником зазначено, що він, ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав у АДРЕСА_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При здійсненні актового запису про народження заявника, у свідоцтві про народження НОМЕР_1 , яке видане Дзержинським бюро РАЦС м. Кривого Рогу 25 серпня 1958 року, вказано по-батькові « ОСОБА_4 », а ім`я та по-батькові його батька у цьому ж свідоцтві про народження вказано « ОСОБА_5 ». Його мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_3 розірвали шлюб незадовго після його народження і з того часу не проживали разом. Мати заявника померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки його батька в побуті, за його пам`яті з самого його свідомого дитинства, завжди називали ОСОБА_7 , у заяві-анкеті форми і на видачу першого паспорта у 1975 році заявник помилково вказав ім`я свого батька « ОСОБА_8 », і тому у першому паспорті і у всіх виданих йому пізніше паспортах, в тому числі у паспорті України № НОМЕР_2 , який виданий Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області 22 листопада 2007 року, вказано його по-батькові « ОСОБА_9 ».

За наявною у заявника інформацією, у паспорті його батька, всупереч даним його свідоцтва про народження, вказано ім`я та по-батькові « ОСОБА_10 ».

Як вище зазначалося, ІНФОРМАЦІЯ_2 батько заявника помер, після чого відкрилася спадщина на належне йому майно.

У встановлений законом строк після смерті батька ОСОБА_3 заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у прийнятті заяви та надане роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між ним та батьком ОСОБА_3 .

З метою з`ясування вищевказаних невідповідностей та отримання підтвердження родинних відносин з ОСОБА_3 заявник звертався з запитами до Центрально-міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі з проханням надати копію свідоцтва про смерть та копію паспорта його покійного батька, в чому йому було відмовлено, оскільки наявними документами (його свідоцтвом про народження та паспортом) не підтверджуються його родинні стосунки з померлим.

Також заявник звертався до Металургійного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі з проханням надати йому витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його народження та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб його батьків, які вказані у його свідоцтві про народження НОМЕР_1 . Однак йому було відмовлено у наданні вищевказаних витягів, оскільки по-батькові у його у свідоцтві про народження відрізняється по-батькові у його паспорті.

Також заявник звертався до Саксаганського відділу Державної міграційної служби у місті Кривому Розі з проханням надати копію заяви про видачу паспорта (форми №1), на підставі якої Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області 22 листопада 2007 року ОСОБА_1 виданий паспорт України № НОМЕР_2 , в якій містяться в тому числі дані про його попередній паспорт громадянина СРСР, та надати інформацію на якій підставі у його паспорті вказане по-батькові « ОСОБА_9 », за наявності у нього свідоцтва про народження НОМЕР_1 , у якому вказано його по-батькові « ОСОБА_4 ».

У відповіді на вищевказаний запит Саксаганський відділ у місті Кривому Розі ДМС України ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 27 серпня 2022 року № 1229-1060/1229-22 зазначено, що вперше заявник був документований паспортом громадянина України зразка 1994 року, виданим у зв`язку з обміном паспорта зразка 1974 року, виданого 22 травня 1981 року Дзержинським РВВС м. Кривого Рогу на підставі заяви заповненої власноручно. Окрім того, у даній відповіді зазначено, що відповідно до перевірок Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження його «по-батькові» зазначено як « ОСОБА_11 ».

Крім того заявник звертався до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області з проханням надати копію заяви про видачу паспорта (форми №1), на підставі якої ОСОБА_1 виданий паспорт громадянина СРСР серія НОМЕР_3 від 10 січня 1975 року Дзержинським РBBC м. Кривого Рогу зразка 1974 року, а також у випадку, якщо у даній заяві вказане по-батькові заявника « ОСОБА_9 », зазначити на якій підставі вказане таке «по-батькові» у його паспорті громадянина СРСР, за наявності у нього свідоцтва про народження НОМЕР_4 , в якому по-батькові вказано « ОСОБА_12 ».

Листом від 01 вересня 2022 року № 8010.14-24944/80.3-22, у відповідь на вищевказаний запит повідомлено, що запитаного документу (заяви) у картотеках, переданих органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, не виявлено.

На підставі наведеного вище заявник просив суд встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що померлий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме, що вони доводяться один одному рідними сином та батьком.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 , яка була залучена до участі у справі ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2023 року, в інтересах та від імені якої діє адвокат Якименко С.Г., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником зацікавленої особи ОСОБА_2 надавав суду першої інстанції декілька пояснень, в яких наводив суттєві протиріччя в документах, які не були прийняті до уваги судом першої інстанції, зокрема про те, що заявник за паспортом має інше по-батькові - « ОСОБА_9 », а не « ОСОБА_13 », при цьому вважає, що теза позовної заяви, що саме таке ім`я було вказано заявником в заяві про отримання паспорту, оскільки його батька усі називали ОСОБА_8 - ОСОБА_14 . Зауважує на тому, що зацікавлена особа ОСОБА_2 тривалий час проживала разом з померлим. Ніхто та ніколи його не називав ОСОБА_8 . При цьому заявник посилається на свідоцтво про своє народження 25 серпня 1958 року, в якому батьком вказана особа з ім`ям та по-батькові, які відрізняються від ім`я та по-батькові померлого: Вказане - « ОСОБА_15 » у той час коли ім`я померлого « ОСОБА_16 ». Вказане « ОСОБА_17 » (в перекладі - син ОСОБА_18 ) у той час коли ім`я батька померлого не « ОСОБА_18 », а « ОСОБА_19 ». Заінтересована особа надала копію сторінок паспорту померлого, а саме сторінки з відміткою про шлюб. Згідно вказаної відмітки дружина померлого народилась у 1930 році. Згідно наданої Заявником копії про смерть своєї матері остання померла у 2006 році у віці 80 років Таким чином, мається ще одне протиріччя у матеріалах справи: особа, яка народилась у 1930 році, могла досягти 80-річчя у 2010 році та не могла померти у 2006 році.

Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після його смерті проводилась СМЕ, зразки повинні були зберігатись як мінімум до 03 серпня 2023 року. Як вбачається з доданого до додаткових пояснень представника заявника адвокатського запиту, останній поданий до СМЕ 22 вересня 2023 року - одразу після спливу строку збереження, після знищення зразків. Про необхідність проведення експертизи, можливість витребування за ухвалою суду зразків тканин зі СМЕ досвідчений адвокат, який представляє заявника, повинен був добре знати.

Зауважує на тому, що шляхом дослідження цих зразків СМЕ могло б з вірогідністю 99% встановити родинні зв`язки, які сторона заявника намагається доводити показами свідків та копіями документів, які лише посилюють сумніви в таких зв`язках. При цьому сторона Заявника надсилала багато запитів до різних держорганів, але не зверталась до відділення СМЕ з приводу наявності вказаних зразків. Навіть у випадку відсутності (знищення) таких зразків сторона заявника може вимагати ексгумацію покійного з метою отримання таких зразків.

Окрім іншого суд посилається на такі письмові докази: довідка (а.с.159), архівна довідка (а.с.181), прийомна записка та записки про переведення (а.с.182), особова картка (а.с. 183)» Відносно цих доказів представник ОСОБА_2 надав пояснення та зауважив на тому, що до клопотання додані письмові докази (копії), отриманні, як стверджував в засіданні представник заявника, за місцем роботи померлого (КМК), однак копії вказаних документів не засвідчені заявником. В текстах копій маються виправлення (допис справжнього ім`я та по-батькові померлого), які також не містять відомостей про те хто, коли зробив це виправлення, а також напису «виправленому вірити».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 та його представника - адвоката Починок В.В., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , двічі був документований паспортами громадянина України, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому, по-батькові ОСОБА_1 , відповідно до перевірок Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, зазначено як « ОСОБА_11 », що встановлено повідомленням (том 1 а.с.11).

Батьками ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно до свідоцтва про народження зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_21 (том 1 а.с.4).

Батьками ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_21 (том 1 а.с.66).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, між ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстровано шлюб. Даний шлюб за рішенням суду від 16 вересня 1964 року розірвано (том 1 а.с.67).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (том 1 а.с.91).

Після смерті ОСОБА_3 , заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у прийнятті заяви у зв`язку з зазначеними розбіжностями при написанні імені та по-батькові померлого ОСОБА_3 та надане роз`яснення про необхідність підтвердження у судовому порядку родинних відносин між заявником та спадкодавцем.

Під час отримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту, при заповненні бланків 08 жовтня 1981 року та 01 листопада 2002 року, останнім було внесені відомості про те, що він одружений на ОСОБА_6 (том 1 а.с.60,61).

Під час роботи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Криворізькому металургійному заводі «Криворіжсталь» у період з 27 січня 1958 року по 31 березня 1998 року, останній був прийнятий на роботу як « ОСОБА_3 » на підставі наданого паспорта від 09 квітня 1960 року, та згодом ім`я та по-батькові було змінено на « ОСОБА_3 » на підставі паспорту від 30 листопада 1973 року, що встановлено архівною довідкою (том 1 а.с.181), прийомною запискою (том 1 а.с.182), запискою про переведення (том 1 а.с.182) та особовою карткою (том 1 а.с.183).

Також судом, на підставі пояснень свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , наданих в судовому засіданні в суд першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводився заявникові рідним батьком.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про становлення факту родинних відносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбук; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.

Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.

Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.

Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту.

Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі №420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Достовірність як змістова характеристика доказу свідчить про можливість на підставі такого доказу встановити дійсні обставини справи.

Допустимість доказів характеризується як дотриманням порядку збирання, подання та дослідження таких доказів, так і обов`язковістю підтвердження певних обставин справи визначеними законом засобами доказування.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною, сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Матеріалами справи підтверджується, що заявник звернулися в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин із покійним батьком, оскільки наявні розбіжності у написанні по-батькові заявника у його паспорті: заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , двічі був документований паспортами громадянина України, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому по-батькові заявника в паспортах зазначено « ОСОБА_9 », хоча відповідно до перевірок Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, зазначено як « ОСОБА_11 », що встановлено повідомленням (том 1 а.с.11). Встановлення факту родинних відносин необхідно для оформлення права на спадщину, яку заявник прийняв у передбачений законом спосіб і строк.

Також з матеріалів справи убачається, що у наданих заявником документах збігаються дані про матір заявника ОСОБА_6 , яку померлий ОСОБА_3 двічі згадував як дружину при заповненні бланків на отримання паспорту. Також, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при працевлаштуванні 27 січня 1958 року, був прийнятий на роботу як « ОСОБА_3 », що збігається з даними про батька заявника, зазначеними у витязі (том 1 а.с.66) в частині прізвища, імені та дати народження, а також з даними про чоловіка матері заявника у витязі (том 1 а.с.67) в частині імені, по-батькові та дати народження, та згодом ім`я та по-батькові було змінено на « ОСОБА_3 ».

Оцінюючи зазначені доказі, колегія суддів приходить до висновку що ці докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України та підтверджують факт родинних відносин заявника і спадкодавця як сина і батька, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про становлення факту родинних відносин.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що заявник за паспортом має інше по-батькові - « ОСОБА_9 », а не « ОСОБА_13 », а теза позовної заяви, що саме таке ім`я було вказано заявником в заяві про отримання паспорту, оскільки його батька усі називали ОСОБА_26 , оскільки зацікавлена особа ОСОБА_2 , яка тривалий час проживала разом з померлим, вказує на те, що померлого ніхто та ніколи не називав ОСОБА_8 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції оцінивши докази, надав належну оцінку тому, що заявник ОСОБА_1 , який був документований паспортами громадянина України в яких його по-батькові зазначено « ОСОБА_9 », відповідно до перевірок Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, має по-батькові як « ОСОБА_11 », що встановлено повідомленням (том 1 а.с.11).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що зацікавлена особа ОСОБА_2 тривалий час проживала разом з померлим, тому її пояснення про те, що останнього ніхто та ніколи не називав ОСОБА_8 , колегією суддів не приймаються до уваги.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що разом із письмовими доказами у справі, наявні докази, які містяться в поясненнях свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які підтверджують заявлені вимоги, а саме той факт, що заявник та померлий ОСОБА_3 доводилися один одному сином та батьком.

Про допит інших свідків зацікавленою особою ОСОБА_2 клопотання суду першої інстанції не заявлялось.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги апелянта про те, що заявник посилається на свідоцтво про своє народження 25 серпня 1958 року , в якому батьком вказана особа з ім`ям та по-батькові, які відрізняються від ім`я та по-батькові померлого: Вказане - « ОСОБА_15 » у той час коли ім`я померлого « ОСОБА_16 ». Вказане « ОСОБА_17 » (в перекладі - син ОСОБА_18 ) у той час коли ім`я батька померлого не « ОСОБА_18 », а « ОСОБА_19 », оскільки в паперовій версії свідоцтва про народження по-батькові заявника зазначено, мовою оригінала, як « ОСОБА_4 », при цьому батька зазначено, мовою оригіналу, як ОСОБА_27 , а віповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, заявник має по-батькові - « ОСОБА_11 », що пвністю збігається із ім`ям батька заявника.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги апелянта про те, що заінтересована особа надала копію сторінок паспорту померлого, а саме сторінки з відміткою про шлюб, згідно яких дружина померлого народилась у 1930 році, згідно наданої заявником копії про смерть своєї матері остання померла у 2006 році у віці 80 років, що свідчить про ще одне протиріччя у матеріалах справи: особа, яка народилась у 1930 році, могла досягти 80-річчя у 2010 році та не могла померти у 2006 році, оскільки вказані доводи не спростовують факт перебування ОСОБА_3 в шлюбі з матір`ю заявника ОСОБА_28 .

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що з допомогою проведення у справі судово-медичної експертизи можливо було-б, з вірогідністю 99%, встановити родинні зв`язки між заявником та померлим колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

При цьому Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування.

Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

В даному випадку обов`язковість та необхідність проведення судових експертиз для підтвердження родинних відносин відсутня.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції безпідставно прийняті до уваги такі письмові докази як довідка (а.с.159), архівна довідка (а.с.181), прийомна записка та записки про переведення (а.с.182), особова картка (а.с.183)», відносно яких представник ОСОБА_2 надав пояснення та зауважив на тому, що до клопотання додані письмові докази (копії), отриманні, як стверджував в засіданні представник заявника, за місцем роботи померлого (КМК), однак копії вказаних документів не засвідчені заявником а в текстах копій маються виправлення (допис справжнього ім`я та по-батькові померлого), які також не містять відомостей про те хто, коли зробив це виправлення, а також напису «виправленому вірити» не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на власній оцінці апелянтом доказів у справі, а тому не заслуговують на увагу. При цьому відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, тому аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Якименко Сергій Георгійович, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: