Справа № 344/5176/24
Провадження № 22-ц/4808/1186/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Антоняком Т.М. 03 липня 2024 року, повний текст якого складений 09 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що 02.11.2021 інспектором сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Харук Л.Ю. стосовно нього складено протокол серії ВАБ № 787891 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. На думку позивача, протокол про адміністративне правопорушення щодо нього був складений з грубими порушеннями вимог законодавства.

ОСОБА_1 вказав, що його син ОСОБА_2 боявся ходити до шкоди через погрози ОСОБА_3 про побиття. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач прийшов до школи, чекав сина, оскільки син боявся, що його поб`ють. Коли син ОСОБА_2 вибіг зі школи, за ним вибіг ОСОБА_4 . Він підійшов до хлопців і попросив, щоб хлопці не конфліктували і помирились, однак, ОСОБА_4 не став слухати. Це спонукало його звернутись до поліції про булінг у школі. За наслідками розгляду його заяви на матір ОСОБА_3 складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП та постановою Івано-Франківського міського суду від 23.11.2021 її притягнуто до адміністративної відповідальності. Поряд з цим, батьки ОСОБА_3 звернулись в органи поліції з заявою про побиття ним їхнього сина. Позивач вважає, що саме з метою укриття факту боулінгу у школі інспектором сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо нього.

Вважає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань. Зокрема, він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів. Зазначив, що справа розглядалась більше двох місяців, він вимушений був витрачати свій час і приходити на судові засідання та доводити свою непричетність до вчинення будь-якого правопорушення. Крім того завдано шкоди його репутації та авторитету, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення хуліганства створювало образ суспільно-небезпечної особи.

Враховуючи наведене, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 300 000 грн завданої моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим, внаслідок неповного встановлення обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права. Вважає, що неправомірність дій інспектора сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області підтверджено постановою Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2022 року та органами прокуратури, про що викладено в листі від 26.10.2022. На думку скаржника, факт закриття провадження не спростовує того, що такими діями йому завдано моральну шкоду, а свідчить про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначає, що в такому випадку відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від того чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду у складі Об`єднаної палати від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, від 09.06.2021 у справі №726/837/20, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20 та від 26.01.2022 у справі №953/6561/20.

ОСОБА_1 вважає, що незаконними діями інспектора поліції йому були спричинені глибокі і тривалі моральні страждання, він пережив відчуття несправедливості, був пригніченим, переживав душевні страждання, доводячи свою невинуватість, що завдало йому моральну шкоду.

З огляду на вказане, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач Головне Управління Національної поліції в Івано-Франківській області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

Позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про розгляд справи йому у встановленому законом порядку завчасно направлялись судові повідомлення.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності позивача і представника третьої особи.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції з врахуванням обставини закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю, душевних страждань, вимушених змін в житті, погіршення стосунків з оточуючими, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із цим висновком суду, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.11.2021 інспектором сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області Харук Л.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 787891 за фактом того, що гр. ОСОБА_1 , 05.10.2021 біля 15:00 години, перебуваючи на території ліцею АДРЕСА_1 , чіплявся до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс йому удар в область обличчя чим завдав фізичного болю, вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП (а.с. 9).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 (справа №344/17921/21), провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с. 7-8).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Однак, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, докази, передбачені ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України у цій справі відсутні та, зокрема, стороною позивача апеляційному суду не надані.

Колегія суддів зауважує, що вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення, складений працівниками відповідача 02.11.2021 відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжують права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення.

Все вище викладене свідчить тільки про фіксацію можливого адміністративного правопорушення посадовою особою сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області і зібранням всіх необхідних матеріалів та направлення їх до органу, який уповноважений на розгляд протоколів про адміністративне правопорушення для встановлення винної особи.

Крім того, як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а не внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Окрім того, п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено обов`язкове з`ясування при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана. наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Апеляційний суд зауважує, що:Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області не було встановлено порушення прав позивача з боку інспектора сектору ювенальної превенції під час складання протоколу відносно нього (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача суду не надані); відповідачем не приймалось рішення про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності; складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення не є притягненням до адміністративної відповідальності; сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень; складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача.

На думку колегії суддів, складення інспектором сектору ювенальної превенції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій працівника поліції. Адже, викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження внаслідок упущення у фіксуванні доказів при складанні протоколу (лист окружної прокуратури міста Івано-Франківська (а.с.10). Крім того постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.01.2022 в справі N?344/17921/21 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, не встановлено протиправність дій інспектора сектору ювенальної превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Харук Л.Ю.

Все вищенаведене свідчить про відсутність неправомірних дій інспектора відповідача відносно позивача, які могли завдати йому моральних страждань та переживань.

Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути також факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням ним шкоди. У разі наявності лише неправомірних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Разом із цим, ОСОБА_1 фактично не обґрунтував у чому саме полягає його моральна шкода та чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони є глибокими, а також останнім не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівника відповідача чи протиправності дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю інспектора поліції і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000 грн позивач пов`язує з тим, що йому завдано моральну шкоду, оскільки порушені його права у зв`язку з незаконним складенням працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо.

Водночас позивач не подав суду жодного доказу завдання йому моральної шкоди внаслідок складення відносно нього протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди позивачу є обов`язковим.

При цьому колегія суддів зауважує, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який викладено у постанові 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 (провадження № 61-14401св19).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) визнання порушення становить достатню справедливу сатисфакцію моральної шкоди.

Факт відновлення прав позивача в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, тим більше, що позивач жодних обставин спричинення йому моральної шкоди, крім самого факту складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у позові не навів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2024 року - без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.