ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7701/24 Справа № 203/6772/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року представник позивача направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 8 500 грн., з яких 4 500 грн. ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів, їх аналіз, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспектив та 4 000 грн. складання позовної заяви, а також стягнути з відповідачів гонорар за ухвалене рішення на користь клієнта у розмірі 10 % від суми позову у розмірі 19 460 грн.

Також представник позивача заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про стягнення судових витрат.

Свою заяву він обґрунтував тим, що про ухвалене судом 19 лютого 2024 року без участі позивача та його представника, сторона позивача дізналася лише 16 травня 2024 року. У позовній заяві позивачем було заявлено про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у вигляді правової допомоги, докази понесення яких будуть подані у встановлений законом строк, тому заяву з доказами понесених витрат на правову допомогу, сторона позивача подала, коли їй стало відомо про ухвалене судом рішення.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» строк на подання заяви про стягнення судових витрат та доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Додаткове рішення в частині поновлення строку на подання заяви про стягнення судових витрат не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року позовні вимоги задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» три відсотки річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2023 року у розмірі 5 400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 листопада 2023 року складає 194 600 грн. 34 коп.; вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 19 лютого 2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по даній цивільній справі за відсутності сторін. Повний текст після ухвалення зазначеного рішення сторонам по справі направлено судом не було, докази направлення в матеріалах справи відсутні.

У своїй заяві позивач ставить питання про стягнення з відповідачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн. та гонорар за прийняття рішення на користь клієнта у розмірі 10 % від ціни позову, що становить 19 460 грн., а всього 27 960 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію договору про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року, додаток до договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Чміль Ю.В., копію ордеру на надання правничої допомоги.

Відмовляючи у стягненні правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано до матеріалів справи доказів сплати позивачем 8 500 грн. та гонорар за прийняття рішення на користь клієнта у розмірі 10 % від ціни позову, що становить 19 460 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію договору про надання правової допомоги № 03/07-23 від 03 липня 2023 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 03/07-23 від 03 липня 2023 року, акт від 16.05.2024 року про надання правничої допомоги до договору про надання правової допомоги № 03/07-23 від 03 липня 2023 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Чміль Ю.В., копію ордеру на надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 8 500 грн.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та об`ємом роботи, проведеним адвокатом позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у стягненні правничої допомоги у розмірі 8 500 грн.

Щодо стягнення витрат з відповідачів гонорара за ухвалене рішення на користь клієнта у розмірі 10 % від суми позову у розмірі 19 460 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, враховуючи дані позиції Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може переносить на іншу сторону (не сторону такого договору).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Отже, винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху», за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні статті 137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат. А тому, «гонорар успіху» не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування «гонорару успіху», який сплачує заявник на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року в частині відмови у стягнені витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» правничу допомогу по 4 250 грн з кожного.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат за ухвалене рішення на користь клієнта (гонорар успіху) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: