Провадження №: 2/336/2151/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом неповнолітнього ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (представник позивачів - адвокат Бурак Тетяна Володимирівна) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , звернулись з позовом до АТ «Українська залізниця», який був уточнений в процесі розгляду справи. В позові зазначили, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Протягом всього життя родина мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на листопад 2015 р. обидва позивача перебували у неповнолітньому віці та на повному утриманні своїх батьків.

21.11.2015 р. ОСОБА_4 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на українській залізниці. Було порушено кримінальне провадження № 00004996.

Органом досудового розслідування було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, про яке позивачам стало відомо у жовтні 2023 р.

Згідно постанови, 21.11.2015 р. о 18.35 год. на ділянці залізниці між 2 та 8 стрілками станції «Передаточна» Придніпровської залізниці, рейковим потягом № 807 сполученням «Бердянськ-Запоріжжя-1» серії «620М-25» смертельно травмовані ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_5 загинув, намагаючись надати невідкладну допомогу (врятувати) ОСОБА_4 , який випадково впав під час перетину залізничної колії на необлаштованому (слизькому після дощу) пішоходному переході.

Запобігти наїзду на потерпілих шляхом застосування потягом екстренного гальмування не вдалося, у зв`язку з цим ОСОБА_4 отримав комплекс тілесних пошкоджень, які є несумісними з життям.

За наслідками оперативно-розшукових заходів, виконаних на стадії досудового слідства в межах кримінального провадження, органом дізнання не встановлено ознак самогубства в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також не встановлено винних осіб, які б могли спонукати або спонукали потерпілих до вчинення навмисних дій, пов`язаних з самогубством або з доведенням до самогубства.

Органом досудового розслідування визнані правомірними дії локомотивної бригади, які були вчинені з метою уникнення наїзду на пішоходів, у зв`язку з чим кримінальне провадження, внесене 21.11.2015 р. за ч.3 ст.276 КК України до ЄРДР за № 0004996 закрито за відсутністю складу злочину.

Позивачі, внаслідок смерті батька, зазнали моральної шкоди через втрату близької людини, а рівно і позбавлення у майбутньому можливості отримати допомогу від загиблого.

За уточненим позов позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування моральної шкоди в сумі по 670 000 грн. та судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2023 р. справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою від 07.11.2023 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 14.12.2023 р.

Ухвалою судді від 14.12.2023 р. позов залишено без руху.

21.12.2023 року подано заяву про усунення недоліків та уточнена позовна заява.

Ухвалою судді від 09.04.2024 р. позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачам.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.05.2024 р. ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.04.2024 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 р. справу передано в провадження судді Дмитрюк О.В.

Ухвалою від 10.05.2024 р. справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.06.2024 р.

10.06.2024 р. підготовче судове засідання було відкладено на 28.06 2024 р. за клопотанням представника відповідача.

28.06.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 10.09.2024 р.

10.09.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2024 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України.

Позивачі направили до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджуються з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (т.2 а.с.89-102).

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи до уваги позицію позивачів, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що слідчим Шевченківського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 12.01.2016 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0004996 від 21.11.2015 р. за ч.3 ст.276 КК України (т.1 а.с.183-185).

Як зазначено в постанові слідчого, під час досудового розслідування було встановлено, що 21.11.2015 р., о 18.35, на ділянці між 2 та 8 стрілками ст.Передаточна Придніпровської залізниці, рейковим потягом № 807 сполученням «Бердянськ-Запоріжжя-1» серії 620М-25 було смертельно травмовано, зокрема, ОСОБА_4 .

При проведенні розшукових заходів, направлених на встановлення фактів будь-яких злочинних дій по відношенню до ОСОБА_4 , що спричинили доведення до самогубства, здобуто не було. Свідків та очевидців, які могли, будь що повідомити з цього приводу, не встановлено.

При проведенні розшукових заходів, направлених на встановлення неправомірних дій членами локомотивної бригади в частині порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного руху, в ході перевірки не виявлено.

Згідно наказу № 54 від 19.02.1998 р. «Про затвердження правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» ОСОБА_6 , який являвся пішоходом, порушив п.2.5, п.2.6, п.2.10 вказаних Правил, а саме заборону «ходити по залізничних коліях», «переходити і перебігати залізничні колії перед потягом, що наближається» та «проходити вздовж залізничної колії ближче 5 метрів від крайної рейки».

Також ОСОБА_4 , як пішоходом не виконані правила п.2.1 даного Наказу в частині «переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях».

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.17).

Причиною смерті ОСОБА_4 стали множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, про що зазначено у довідці про причини смерті.

З висновку експерта № 3810 (т.1 а.с.167-176) судом встановлено, що на час смерті концентрація етилового алкоголю в крові, виявлена у ОСОБА_4 при судово-токсикологічній експертизі, зазвичай викликає тяжке алкогольне сп`яніння.

Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.11), його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.12), судом встановлено, що батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

При вирішенні спору виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Поняття джерела підвищеної небезпеки на рівні закону закріплено в ст.1187 ЦК, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходить також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 1193 ЦК України визначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Проаналізувавши надані позивачем та досліджені судом письмові докази, суд дійшов висновку, що діяльність, пов`язана з використанням потягу, є джерелом підвищеної небезпеки.

Суду не надано доказів того, що аварія сталась внаслідок умислу потерпілого, водночас, враховуючи обставини, встановлені в постанові про закриття кримінального провадження від 12.01.2016 р., суд дійшов висновку, що подія 21.11.2015 р. сталась внаслідок грубої необережності з боку потерпілого, який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 19.02.98 року № 54, пішоходам перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).

При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

Пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що аварія сталась за відсутності вини працівників АТ «Укрзалізниця», внаслідок грубої необережності самого ОСОБА_4 , що у свою чергу є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи пояснення позивачів, викладені в позовній заяві, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як діти загиблого ОСОБА_4 , внаслідок смерті останнього зазнали моральних страждань, обумовлених втратою близької людини.

Водночас суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 проживав разом із позивачами однією сім`єю, надавав відповідну допомогу синам.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубої необережності ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості достатнім розміром відшкодування завданої ОСОБА_3 шкоди є сума у 30 000 гривень, а на користь неповнолітнього ОСОБА_1 - 50 000 гривень.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, а саме суми судового збору та витрат на правничу допомогу, суд, виходить з наступного.

Як вказує ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В позовній заяві відсутній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а зазначено лише загальну суму у 15000 гривень, при цьому не зрозуміло, які саме послуги та надавались. Будь-яких доказів на підтвердження фактичного понесення таких послуг позивачами не надано, у зв?язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення заявлених позивачами витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (представник позивачів - адвокат Бурак Тетяна Володимирівна) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 30000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20 вересня 2024 року.

Суддя О.В.Дмитрюк