Справа № 148/1705/24
Провадження №2-о/148/97/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , подана представником адвокатом Довганем Олегом Олексійовичем, заінтересована особа: Тульчинська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю: заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника адвокат Довгань О.О. від імені та в інтересах заявника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що, заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок, з адресою: АДРЕСА_1 , який належав останньому як спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_7 , однак не зважаючи на прийняття спадщини ОСОБА_8 за життя свої спадкові права не реалізував та спадковий будинок належним чином не оформив.

Крім того, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №867271 від 16.08.2012, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину з заповітом № 2-2860 від 15.09.2011, ОСОБА_5 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9649 га кадастровий номер :01:002:0169, що розташована на території колишньої Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

У січні - лютому 2024 року, заявник звернувся до Тульчинської державно нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак в усні формі йому повідомили, що строк подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплив, а тому йому необхідно звернутися до суду з метою поновлення строків для прийняття спадщини або ж надати документи, що підтверджують факт постійного проживання з спадкодавцем до дня його смерті.

Оскільки, ОСОБА_1 постійно проживав з своїм батьком однією сім?єю до дня його смерті, вів з ним спільне господарство, доглядав його, після його смерті здійснив його поховання, він був переконаний, що спадщину після смерті батька прийняв належним чином, а тому з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався.

З метою належного документального підтвердження вказаних обставин, заявник звернувся до органів місцевого самоврядування, де йому видали довідку за № 22 від 04.03.2024, згідно якої ОСОБА_1 і його батько ОСОБА_5 постійно проживали без реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_5 , Однак, звернувшись повторно, до Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 отримав письмову відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки для підтвердження прийняття спадщини на підставі факту спільного проживання з спадкодавцем на день його смерті, слід надати довідку органу реєстрації місця проживання щодо реєстрації місця проживання спадкодавцем за однією адресою.

Зазначені документи заявник позбавлений можливості надати, оскільки був зареєстрований не за однією адресою з батьком, а прописатися по місцю реєстрації батька заявник не міг, оскільки батько володів будинком, за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємець свого батька і діда заявника - ОСОБА_7 , однак належним чином не оформив правовстановлюючі документи на вказане житло.

У зв`язку із чим представник заявника звернувся до суду та просить встановити факт що має юридичне значення, а саме: постійного спільного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його батьком ОСОБА_5 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву у повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник заінтересованої особи Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність за наявними в матеріалах справи документами.

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом заявника в с. Суворовське. Раніше свідок приїжджав зі своїм тестем до батька заявника ОСОБА_7 , допомогти по домогосподарству та бачив заявника. Також, заявник проживав біля батька близько 2-3 років до смерті ОСОБА_7 , після чого його похоронив. Після смерті батька, заявник переїхав до с. Суворовське, Тульчинський район Вінницька область.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що є тестем заявника. Заявник разом із донькою свідка, проживали з його батьком в с. Білоусівка, близько 5 років до дня смерті ОСОБА_7 . Також, зазначив, що його батько хворів, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

Вислухавши пояснення заявника, його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 16.08.1999 Тульчинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками вказані ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (зворотній бік а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15.01.2001 виконкомом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 03.11.2021 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Немирів, Вінницька область (зворотній бік а.с. 8).

Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 05.03.2024, земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0169, яка розташована на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 1,9649 га, власником якої вказано ОСОБА_5 від 24.10.2011 (а.с. 9-14).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 867271, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстр № 2-2860 від 15.09.2011, ВРМ 540693, держ. Нотаріус Тимчик Н.Ф., ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 1,9649 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 15).

Згідно копії довідки № 219 від 18.03.2021, яка видана ОСОБА_5 для прийняття спадщини, про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , по даним архіву Тульчинського МБТІ станом на 31.12.2021 зареєстровано в КП «Тульчинське МБТІ» в реєстрованій книзі № ФЖ2 під реєстровим за № 376, за ОСОБА_7 зареєстровано свідоцтво № НОМЕР_4 про право власності на житло с. Білоусівка/22.04.1991/рішення виконкому Білоусівської сільської ради № 32 від 09.08.1989, зареєстровано 22.04.1991 (а.с. 16).

Відповідно до листа Тульчинської державної нотаріальної контори № 853/01-16 від 23.07.2024 ОСОБА_1 роз`яснено, що оформити спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , немає можливості у зв`язку з тим, що ним не надано інформації про спільну реєстрацію з спадкодавцем на день смерті за однією адресою, та із заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців після відкриття спадщини останній не звертався. Запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо підтвердження прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем (а.с. 17).

З листа Тульчинської державної нотаріальної контори від 03.09.2024 № 819/01-16 судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с. 37).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області № 22 від 04.03.2024, ОСОБА_1 дійсно постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з своїм батьком ОСОБА_5 до дня смерті, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44).

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз`яснено в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, в такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вимогами ст. 1218 та 1267 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Положеннями ч. 3 та 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, який є батьком заявника, який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок, з адресою: АДРЕСА_1 , який належав останньому як спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_7 , однак не зважаючи на фактичне прийняття спадщини ОСОБА_11 , останній за життя свої спадкові права не реалізував та спадковий будинок належним чином не оформив.

Крім цього, той факт, що заявник дійсно постійно проживав разом з батьком на момент його смерті підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та довідкою виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області № 22 від 04.03.2024.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2, п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 № 24 -753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадку, якщо спадкоємець фактично проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, то зазначена обставина є підставою для звернення із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 10.01.2019 у справі №484/747/17 та постанові від 01.07.2020 № 222/1109/17 відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця на час смерті не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Приймаючи до уваги, що встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення своїх спадкових прав та з огляду на те, що в інший спосіб підтвердити даний факт він не в змозі, суд вважає можливим задовольнити його заяву.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293-294, 315-319, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: постійного спільного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його батьком ОСОБА_5 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.09.2024.

Суддя: