КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4113/2024
справа №753/5407/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Бабікової Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Скрипник О.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , треті особи: Територіальний сервісний центр МВС № 7341, Територіальний сервісний центр МВС № 8044, Територіальний сервісний центр МВС № 8041, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Алла Володимирівна, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, застосування реституції, -

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , звернулась до суду з позовом про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, застосування реституції.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_7 народилася у шлюбі між позивачкою та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18 листопада 2020 року позивачка, як законний представник ОСОБА_7 , звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайлової Н.О. із заявою про прийняття її дочкою спадщини після смерті батька, у зв`язку із чим заведено спадкову справу.

Вказує, що наприкінці 2020 року позивачці стало відомо, що спадкове майно продано після смерті спадкодавця третіми особами шахрайським шляхом, у зв`язку із чим за заявою позивачки 11 січня 2021 року у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження про заволодіння чужим майном.

Вказує, що згідно відомостей Головного сервісного центру МВС України від 09 лютого 2021 року №31/166аз (після смерті спадкодавця), за останнім обліковувались на праві власності такі транспортні засоби:

- BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 ;

- TOYOTA C-HR, 1987 см. куб., 2017 року випуску, VIN № НОМЕР_2 ;

- HYNDAI ACCENT. 1396 cм.куб., 2013 року випуску, VIN № НОМЕР_3 .

Щодо транспортного засобу TOYOTA C-HR вказує, що 15 грудня 2020 року за договором купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 8041, вказаний транспортний засіб перереєстровано (продано) на ОСОБА_6 .

Щодо транспортного засобу BMW 5351 позивачка вказує, що 24 листопада 2020 року за договором купівлі-продажу, укладеного у ТСЦ 7341 (довірена особа - ОСОБА_3 , доручення продавця НМН №647508 від 21 листопада 2020 року), транспортний засіб BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 перереєстровано (продано) ОСОБА_4 .

17 грудня 2020 року ОСОБА_4 шляхом укладання договору купівлі-продажу у ТСЦ 8044 продав транспортний засіб BMW 5351, VIN № НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

13 січня 2021 року ОСОБА_5 продав шляхом укладання договору купівлі-продажу у ТСЦ 8044 транспортний засіб BMW 5351, VIN № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Зазначає, що довіреність від 21 листопада 2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. від імені ОСОБА_8 вже після його смерті, що є порушенням вимог чинного законодавства України та є наслідком скасування вчинених на підставі такої довіреності правочинів, що змусило позивачку звернутися до суду із цим позовом.

Вказує, що спадкоємець помер, будь-які особи не мали цивільної дієздатності діяти від імені ОСОБА_8 , окрім цього, позивачка, як і померлий ОСОБА_8 , не давали свого дозволу на розпорядження рухомим майном як відповідачам, так і іншим особам.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати довіреність серії НМН №647508 від 21 листопада 2020 року недійсною;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу траснпортного засобу TOYOTA C-HR, 1987 см. куб., 2017 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , на підставі якого 15 грудня 2020 року у ТСЦ 8041 здійснено перереєстрацію;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу транспортного засобу BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , на підставі яких 24 листопада 2020 року у ТСЦ 7341, 17 грудня 2020 року у ТСЦ 8044, 13 січня 2021 року у ТСЦ 8044 здійснено перереєстрацію;

- застосувати до правочинів за транспортними засобами реституцію та повернути сторони у первісний стан шляхом скасування державної реєстрації права власності на транспортні засоби, про що внести відповідні дані в Єдиний державний реєстр транспортних засобів.

29 липня 2022 року позивачкою подано заяву про зміну позовних вимог.

Вказує, що на день подачі позовної заяви та смерті ОСОБА_8 транспортний засіб TOYOTA C-HR, 1987 см. куб., 2017 р.в., VIN № НОМЕР_2 не належав на праві власності ОСОБА_8 , відтак такий продано на підставі волевиявлення ОСОБА_8 .

Щодо транспортного засобу BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 вказує, що такий перепродано декілька разів, шляхом укладання декількох правочинів. Останнім власником транспортного засобу є ОСОБА_1 . Вказує, що у цьому випадку належним способом захисту є витребування майна власником з чужого незаконого володіння.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати довіреність серії НМН №647508 від 21 листопада 2020 року недійсною;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , на підставі якого 24 листопада 2020 року у ТСЦ 7341 здійснено перереєстрацію;

- витребувати у ОСОБА_1 транспортний засіб BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність серії №НМН №647508, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. 21 листопада 2020 року, записану в реєстрі № 6336; визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW 5351, 2979 см куб, 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 листопада 2020 року Територіальним Сервісним Центром № 7341; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , транспортний засіб BMW 5351, 2979 см куб, 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн, по 302,60 грн з кожного.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Бабіковою О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що у цьому випадку суд прямо втручається у мирне володіння майном особи - ОСОБА_1 , що набула це майно за відплатним договором і є його добросовісним набувачем.

Вказує, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушенням інших осіб, допущеними в рамках процедури, спеціально призначеної для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з майном.

Посилається на невмотивованість судового рішення. Вказує, що в цьому випадку невідомо і незрозуміло, які обставини досліджував суд, які докази надавала сторона позивача, які докази суд уважав поважними та істотними.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №308/8629/19.

20 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року доповнення до апеляційної скарги повернуто особі, яка їх подала.

08 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Кравченко А.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставні та необґрунтовані.

Звертає увагу, що посилання скаржниці на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №308/8629/19, підтверджує висновки суду першої інстанції та спростовує доводи апеляційної скарги в частині втручання у мирне володіння майном. Звертає увагу, що в справі №308/8629/19 суд установив, що власник майна з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від добросовісного набувача, який є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача та якщо це майно вибуло від його власника поза його волею.

У цій справі установлено, що довіреність, на підставі якої продано транспортний засіб, посвідчено після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак волевиявлення власника, як і його спадкоємців, на відчуження зазначеного майна під час укладення спірного договору було відсутнє.

Вказує, що суд першої інстанції дослідив наявні докази у справі та встановив всі обставини справи, про що свідчить вмотивовність рішення суду.

Вказує, що невнесення рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень протягом 10 днів не є порушенням, яке може призвести до неправильного вирішення справи.

Просить поновити строк на подання відзиву, оскільки копію ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачка отримала 03 лютого 2024 року.

Вирішуючи питання за клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції установив, що згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 з 02 січня 2024 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних судпровідного листа, копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_2 направлено за її попереднім зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Ураховуючи установлені обставини, колегія суддів уважає за можливе поновити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та прийняти такий.

В судовому засіданні адвокат Кравченко А.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки - адвоката Кравченко А.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN № НОМЕР_1 укладений поза волею власника, спадкоємицею якого є його малолітня дитина.

Також суд вказав, що вирок суду від 19 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 258, частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 358, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 209 КК України та встановлені ним обставини підтверджують недійсність довіреності від 21 листопада 2020 року та договору купівлі-продажу BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску VIN № НОМЕР_1 від 24 листопада 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 08 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 (том 1 а.с. 7).

ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (том 1 а.с. 8).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.9).

Згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_7 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Відповідно до даних витягу із спадкового реєстру №62516257 після смерті ОСОБА_8 приватним нотаріусом Михайловою Н.О. заведено спадкову справу №9/2020 (том 1 а.с.20).

Відповідно до даних довідки №214/02-14 від 15 грудня 2020 року, виданої приватним нотірусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О., убачається, що згідно матеріалів спадкової справи №9/2020 ОСОБА_7 є спадкоємицею після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька - ОСОБА_8 (том 1 а.с. 21).

Відповідно до даних відповіді Головного сервісного центру МВС №31/166аз від 09 лютого 2021 року убачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 04 лютого 2021 року, про реєстраційні дії траснпортного засобу BMW 535І, 2979 см.куб., 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , надано таку інформацію. 24 листопада 2020 року за договором купівлі-продажу, укладеним у ТСЦ 7341, ОСОБА_3 на підставі довіреності НМН №647508 від 21 листопада 2020 року продав ОСОБА_4 транспортний засіб BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску VIN № НОМЕР_1 . 17 грудня 2020 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_11 шляхом укладання договору купівлі-продажу у ТСЦ 8044 транспортний засіб BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 . 13 січня 2021 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 шляхом укладання договору купівлі-продажу у ТСЦ 8044 транспортний засіб BMW 5351, 2979 см. куб. 2016 року випуску VIN № НОМЕР_1 (том 1 а.с. 22).

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Згідно частини 1 сттаті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до статті 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує про таке.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на порушенні прав відповідачки, передбачених статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки відповідачка як добросовісний набувач є володілецею спірного майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

З огляду на установлені у справі конкретні обставини, в тому числі спосіб вибуття спірного майна з володіння власника поза його волею, наявні підстави для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, відтак повернення спірного майна власнику, незаконно відчуженого фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося належним користувачем на підставі законного акта власника.

У спірних правовідносинах відчуження автомобіля відбулось не внаслідок незаконних дій або рішень державних органів чи органів місцевого самоврядування, а внаслідок незаконних дій фізичних осіб, що, зокрема, установлено вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 258, частиною 3 статті 28, частиною 4 статті 358, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 209 КК України. При цьому майно, яке є приватною власністю, вибуло з володіння власника - спадкоємця померлого ОСОБА_8 , поза його волею, що відноситься до випадку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України (вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом), та є підставою для витребування цього майна у добросовісного набувача.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 як добросовісний набувач, не позбавлена можливості захистити своє право у спосіб звернення до суду з позовом до продавця спірного майна щодо відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, зокрема з вимогою про стягнення витрачених нею коштів на придбання спірного майна з особи, яка не мала відповідних повноважень на укладення договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність мотивів прийнятого рішення відхиляються апеляційним судом, оскільки є безпідставними та спростовуються змістом судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бабікової Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова