КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/2900/23 Головуючий у суді першої інстанції - Рудюк О.Д.
Номер провадження № 22-ц/824/6256/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Вишгородської окружної прокуратури на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державне підприємство «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» про визнання недійсним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

В подальшому у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд: накласти арешт та заборонити державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, втому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуження, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0009, яка зареєстрована за ОСОБА_2 та розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; накласти арешт та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуження, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0010, яка зареєстрована за ОСОБА_1 та розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити вирубування дерев та будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:168:0009, :04:168:0010, які розташовані на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Свої вимоги прокурор мотивував тим, що до ухвалення рішення у справі відповідачами чи іншими особами можуть бути вчинені дії щодо відчуження або передачі в користування спірних земельних ділянок, їх забудови, проведення вирубування дерев, що зробить неможливим виконання рішення суду та використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням, а тому необхідно вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року в задоволенні заяви керівника Вишгородської окружної прокуратури про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, керівник Вишгородської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що не відповідає обставинам справи висновок суду, що наведені у заяві про забезпечення позову припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, прокурор просив забезпечити позов, оскільки спірні земельні ділянки передано безоплатно у власність відповідачам для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області за рахунок земель лісового фонду державної власності, які перебувають у користуванні ДП «Клавдіївська лісова науково-дослідна станція».

Тому, враховуючи протиправність вибуття спірних земельних ділянок із державної власності та пряму заборону закону на передання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, за виключення певних випадків, прокурор вважає, що відповідачі у разі задоволення позову, можуть проявити недобросовісну поведінку, направлену на істотне ускладнення чи унеможливленим виконання рішення суду шляхом поділу, об`єднання земельних ділянок, внесення їх у заставу або відчуження.

Апелянт вказує, що забезпечення позову обґрунтовано необхідністю забезпечити можливість реального виконання рішення у справі та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову, оскільки державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки за відповідачами, у разі відсутності забезпечення позову, дає їм право вільно ними розпоряджатись, у тому числі, відчужувати на користь третіх осіб. Вказане призведе до збільшення позовних вимог, залучення інших відповідачів, тощо.

Прокурор також зазначає, що відсутність чи наявність наміру щодо розпорядження земельною ділянкою є суб`єктивними критеріями, а тому висновки суду про те, що позивач не надав доказів наявності наміру відповідачів відчужите чи провести поділ земельної ділянки є помилковими.

Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельні ділянки не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки вони залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

Апелянт наголошує, що на даний час спірні земельні ділянки обліковуються за цільовим призначенням як землі рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва й можливі дії відповідачів спрямовані на вирубування дерев, побудову дачного будинку та реєстрація такого будинку за ними, що в свою чергу ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову щодо повернення у власність держави земель лісового фонду без зміни їх цільового призначення та їх особливостей.

З урахуванням викладеного, керівник Вишгородської окружної прокуратури просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою, або іншого виду зміни власників на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:168:0009, :04:168:0010, а також заборонити вирубування дерев та проведення будівельних робіт на вказаних ділянках. Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури.

13 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Томіної О.В, у якому остання вказує, що відповідачі є власниками спірних земельних ділянок та у встановленому законом порядку набули право власності на них ще у 2014 році й до 2024 року ними не було збудовано дачних будинків та вони не мають такого наміру.

Вказано, що прокурор не надав доказів, що спірні земельні ділянки виставлено на продаж чи на таких ділянках проводиться забудова, а твердження позивача про подібні наміри відповідачів не відповідають дійсності.

Крім того, представник відповідачів звертає увагу, що в рамках даної справи вже наявне судове рішення від 12 січня 2024 року, яким відмовлено прокурору у задоволенні позовних вимог, тобто спір між сторонами вирішено й задоволення заяви про забезпечення позову є недоцільним та зайвим, а тому просить апеляційний суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Сторони у справі будучи, належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.86-93) на апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні поданого прокурором клопотання про забезпечення позову, зазначив, що предметом позову є усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28 січня 2014 року №24; усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №15734618 від 11 вересня 2014 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0009; №15732069 від 11 вересня 2014 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0010; усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0009; ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0010.

Заявляючи на вище вказане клопотання прокурором не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому відсутні підстави для накладення арешту та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуження, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельні ділянки, до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цілому відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що керівник Вишгородської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є земельні ділянки : 1 - площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0009 з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району, що належить відповідачці ОСОБА_2 ; 2 - площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:168:0010 з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району, що належить відповідачу ОСОБА_1 .

Таким чином зазначені земельні ділянки є предметом спору та на них суд вправі був накласти арешт не дивлячись на те, що доказів про намір їх відчужити позивачем не подано.

Разом із тим, із доданої представником відповідача до відзиву на апеляційну скаргу копії рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2024 року у справі №363/2900/23 (даній справі) вбачається, що суд ухвалив рішення по суті спору та взадоволенні позову керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Державне підприємство «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою відмовив.

Зазначене рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2024 року набрало законної сили та не оскаржено в апеляційному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Оскільки судом першої інстанції відмовлено керівнику в задоволенні позовних вимог, тому правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, так як відпала необхідність у забезпеченні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв