Справа № 524/7883/23
Провадження №2/524/590/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 рокуАвтозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів, товариство, позивач») із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 07 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео», третя особа 1) та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 490436587, який було підписано електронним підписом позичальника.

Відповідно до умов договору відповідачу було надано фінансовий кредит в розмірі 22 000,00 грн. відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором. ОСОБА_1 не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (далі третя особа 2), уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони договору дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру Боржників № 150 від 07 вересня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 490436587.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 81 714,00 грн., з яких: 22 000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 59 714,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Семенової Л.М. від 01 листопада 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання (а.с. 38).

04 грудня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 70-75).

Відповідач у поданому відзиві заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього відсотків у розмірі 59 714,00 грн., які були нараховані йому поза межами строку дії кредитного договору. Щодо відступлення права вимоги, вказав. Що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та зарахування їх на рахунок останнього. Крім того, вказав, що розрахунок заборгованості не є документа первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім розрахунком сум, який повністю залежить від волевиявлення однієї сторони.

05 грудня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Вказали, що у кредитному договорі вказані всі істотні його умови. Щодо первинних бухгалтерських документів зазначили, що кошти надалися позичальнику на його картковий рахунок, вказаний самим позичальником при укладанні договору. Щодо розрахунку заборгованості, то його надав первісний кредитом ТОВ «Манівео». Щодо відступлення права вимоги та розрахунку за договором факторингу, надали суду платіжну інструкцію від 10.03.2023 року про оплату відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 2 від 03.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року. Просили позов задовольнити.

Розпорядженням керівника апарату суду за № 360 від 17.01.2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 січня 2024 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. (а.с. 116-117).

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року залучено до участі у справі третіми особами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 130).

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не прибув. У поданій позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача, а також вказав на те, що перший договір факторингу був укладений раніше кредитного договору.

Представники третіх осіб ТОВ «Манівеошвидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, керівництва яких були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки своїх представників суд не повідомили, свого відношення до позову не висловили.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

07 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 490436587 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора MNV988DQ, який був відправлений позичальнику на номер мобільного телефону НОМЕР_1 (а.с. 7-9).

Згідно п. 4.1. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладання договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Отже, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

За умовами договору ТОВ «Манівео» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 317,55 % річних, що становить 0,85% від суми кредиту за кожний день користування ним, на строк 30 днів від дати отримання кредиту.

Пунктами 1.4. та 1.5. зазначеного вище договору позичальник в будь-який час протягом Дисконтного періоду дії договору може збільшити суму кредиту (отримати черговий Транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові Транші, а договір вважається припиненим шляхом його повного виконання. Загальна сума кредиту за цим договором складається з суми кредиту (Траншів), отриманих протягом всього строку дії договору.

У п. 1.8. договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Пунктами 1.9. та 1.9.1., 1.9.2. договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в п. 1.7. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 219,00% річних, що становить 0,60% від суми кредиту за кожний день користування ним.

За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25%, що становить 0,85% в день від суми кредиту за кожен день користування ним, кредитодавець за своїм вибором може надати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.

Також сторони кредитного договору в п. 1.9.3. передбачили, що якщо позичальник користується кредитом після зазначеного дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 Договору умови нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов`язання по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8 цього договору.

Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.

За змістом пункту 4.3. сторони погодили, що проценти нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Підписанням цього Договору кредитної лінії позичальник підтвердив, що він отримав від кредитодавця до укладення договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», включаючи інформацію що наведена у Паспорті споживчого кредиту та Правилах (п. 4.13 Договору).

Позивачем на підтвердження виконання умов кредитного договору № 490436587 від 07 червня 2021 року надано платіжне доручення від 07.06.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Манівео» було здійснено переказ коштів у сумі 22 000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 належну ОСОБА_1 (а.с. 55).

Таким чином, ТОВ «Манівео» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

Суд акцентує увагу на тому, як про це вказує і позивач, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, копія якого позивачем та третіми особами не була надана.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова угода № 26 до вищезазначеного договору факторингу, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набувало право вимоги, що зазначені в Реєстрах прав вимоги (а.с. 10). Копія Реєстру прав вимоги до позовної заяви додана не була.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 20102022 (а.с. 13-14).

Відповідно до Витягу від 06.03.2023 року з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу від 20.10.2022 року № 20102022, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № 490436587 в загальній сумі 81 714,00 грн., з яких: 22 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 59 714,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 490436587 від 07.06.2021 року виготовленим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 06.03.2023 року по 31.08.2023 року, заборгованість позичальника за договором значиться в сумі 81 714,00 грн., з яких: 22 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 59 714,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 490436587 від 07.06.2021 року, виготовленим ТОВ «Манівео» за період з 07.06.2021 року по 07.09.2021 року заборгованість позичальника за договором значиться в сумі до сплати - 52 366,00 грн. У цьому ж розрахунку зазначено дату продажу - 07.09.2021 року (а.с. 52-53).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 490436587 від 07.06.2021 року, виготовленим ТОВ «Таліон Плюс» за період з 07.09.2021 року по 06.03.2023 року, заборгованість позичальника за договором значиться в сумі до сплати 81 714,00 грн. У цьому ж розрахунку зазначено дату придбання - 07.09.2021 року (а.с. 54).

Встановивши вказані обставини, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно - телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Як установлено ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

У п. 5, 6, 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір-домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту)укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір;

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За такого, суд вважає доведеними обставини укладення між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео» договору кредитної лінії в електронній формі та перерахування йому кредитних коштів згідно його умов.

Разом з тим, суд вважає доцільним зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 914/868/17, від 18.074.2018 р. у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 02.11.2021 р. та від 28.10.2023 р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео» був укладений договір факторингу № 28/1118-01 та 31.12.2020 року була укладена додаткова угода № 26 до нього, якою текст договору було викладено у новій редакції.

07 червня 2021 року, тобто значно пізніше вже після укладення зазначеного договору факторингу та додаткової угоди до нього, ТОВ «Манівео» уклало з відповідачем договір кредитної лінії № 490436587, за умовами якого надало останньому кредит у розмірі 22 000,00 грн.

Надалі, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 07.06.2021 року, тобто майже через три роки після укладення 28.11.2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео».

Право вимоги до відповідача вказано лише у Витязі з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу від 20.10.2022 року № 20102022 від 06.03.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року не містить підпису сторін фактору та клієнта, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 490436587 від 07 червня 2021 року в частині стягнення заборгованості по основному боргу та відсотків. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було (а.с. 15).

Копії зазначеного договору факторингу від 28.11.2018 року, на який посилався позивач у позові, ним та третіми особами суду не надано. Звідси суд констатує, що позивач не довів ту обставину, чи було взагалі його предметом (вказаного договору факторингу) право майбутньої вимоги до відповідача за ще неукладеним кредитним договором. До того ж, така вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео» щодо відповідача на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 07.06.2021 року ТОВ «Манівео» буде укладено кредитний договір зі ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Отже, між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог за кредитом та за відсотками, що перейшли до нового кредитора, і таким договором не могли бути охоплені будь-які зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору відступлення, у тому числі за кредитним договором, який було укладено 07 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі послідуючого (наступного) договору факторингу позивачу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

У своїй позовній заяві ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просили розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.

До того ж, у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 490436587 від 07.06.2021 року, виготовленим ТОВ «Манівео» міститься запис про дату продажу - 07.09.2021 року, а у розрахунку заборгованості за кредитним договором, виготовленим ТОВ «Таліон Плюс» міститься запис про дату придбання - 07.09.2021 року, хоча лише на підставі договору факторингу від 20.10.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» передало фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак, право вимоги за кредитним договором зі ОСОБА_1 в даний пакет не могло увійти.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № 490436587 від 07.06.2021 року, і як наслідок, права звертатися до суду з даним позовом.

Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог, які є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, слід відмовити у повному обсязі.

У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 490436587 від 07 червня 2021 року у загальному розмірі 81 714,00 грн. та коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. № 30;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Треті особи: - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», , юридична адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. № 15, літера Б, 1 поверх; - ТОВ «Таліон Плюс», , юридична адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. № 18/7, офіс № 204.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 вересня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: