Справа № 162/488/24
Провадження № 2/162/171/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В,

при секретарі судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 16.07.2024 року від представника позивача надійшов вказаний позов

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.10.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 14.10.2020 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту.14.10.2020 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G0053 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 14.10.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 24 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.02439584 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 3 Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

До теперішнього часу боржник лише частково сплатив заборгованість за договором №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за договором №159043-ЛЦ1-001 позичальника ОСОБА_1 , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором №159043-ЛЦ1-001 на загальну суму 17560 гривень.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у неї станом на 09.06.2024 року утворилась заборгованість за Договором №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту, в розмірі 28150,74 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16355,72 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 11795,02 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 0.00 гривень.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позики» заборгованість за договором № 331608-КС-004 про надання кредиту від 14.10.2020 року в розмірі 28150,74 гривень та сплачений судовий збір.

Ухвалою судді від 21.06.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання вказаної ухвали.

Від відповідача 09.07.2024 року до суду надійшов відзив, у якому ОСОБА_1 у задоволенні позову просить відмовити з огляду на таке. Додана до позовної заяви анкета-заява не містить інформації про істотні умови договору, зокрема розмір процентів за користування кредитом, розміру встановленого кредитного ліміту, яку саме картку їй було видано та строк її дії. Довідка про стан заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а тому не є належним доказом існування боргу. Також не додано доказів підвищення (збільшення кредитного ліміту), та в наданих документах не зазначені умови, які встановлюють відповідальність у вигляді сплати штрафу.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

У матеріалах справи наявна заява представника позивача про про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.

Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 14.10.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 24000 гривень на засадах строковості, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами про надання грошових коштів у кредит ТОВ «Бізнес Позика». Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1.02439584 процентів за кожен день користування кредитом. Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 16 тижнів до 03.02.2021 року. Даний договір підписаний електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора G0053.

14.10.2020 року ОСОБА_1 прийняла (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту №159043-ЛЦ1-001 від 14.10.2020 року, що акцептована відповідачем 14.10.2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Згідно з п. 9 договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість останньої перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 09.06.2024 року за Договором №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту становить 28150,74 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16355,72 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 11795,02 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 0.00 гривень.

Вказані обставини підтверджуються: розрахунком заборгованості за кредитом у гривні за кредитним договором №159043-ЛЦ1-001 від 14.10.2020 року; паспортом споживчого кредиту; пропозицією укласти договір (офертою) №159043-ЛЦ1-001 від 14.10.2020 року; договором №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту від 14.10.2020 року; прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладання договору №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту від 14.10.2020 року; візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладання електронного договору №159043-ЛЦ1-001 про надання кредиту від 14.10.2020 року; Анкетою клієнта від 08.06.2024 року; квитанцією про надсилання коштів №282931280 від 14.10.2024 року на суму 24000 гривень; Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Встановлено, що відповідач здійснювала активне користування коштами та часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 17560 гривень, що свідчить про визнання відповідачем умов цього договору, в тому числі, порядок обчислення відсотків за користування кредитними коштами.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, що становить 28150,74 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»)

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

На підтвердження укладення договору №159043-ЛЦ1-001 від 14.10.2020 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 14.10.2020 року о 09:08:31 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 , зайшов у особистий кабінет на сайті www.my.bizpozyka.com, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Одноразовий ідентифікатор G0053 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті.

Відтак, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

Матеріалами справи також підтверджується, що 14.10.2020 року ТОВ «Бізнес позика» видало ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 24000 гривень, згідно із квитанцією №282931280.

Крім цього, доводи, наведені відповідачем у відзиві, повністю спростовуються витребуваними судом в АТ КБ «ПриватБанк» документами, з яких встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_5 . Із наданої виписки по вказаному рахунку вбачається, що 14.10.2020 року на карту № НОМЕР_2 було зараховано переказ у сумі 24000 гривень.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на фактичну суму наданого кредиту, який наданий до 03.02.2021 року. Враховуючи зміст пункту 1 Договору, проценти за користування позикою нараховуються лише в межах 16 тижнів, й після спливу вказаного строку проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти за відсотковою ставкою в розмірі 1,02439584 нараховані позивачем в межах строку дії Договору про надання кредиту.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що нарахування відсотків за кредитним договором №159043-ЛЦ1-001 від 14.10.2020 року повністю відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідачки ОСОБА_1 щодо незаконності нарахування прострочених платежів за процентами, викладених у відзиві на позов, оскільки такі повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання відповідача на правову позицію Великої палати Верховного суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд вважає неспроможними, оскільки її неможливо застосувати до спірних правовідносин. У даній справі істотні умови договору (сума кредиту, строк кредитування, проценти за користування кредитом) чітко та зрозуміло наведені у кредитному договорі, з яким відповідач ознайомилась, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову в межах заявлених вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 гривні.

Керуючись ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість у розмірі 28150,74 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16355,72 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 11795,02 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (адреса місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ; ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ