УХВАЛА

03 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 757/17735/16-ц

провадження № 61-9996ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу представника Фермерського господарства ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі за позовом Фермерського господарства ОСОБА_3 до Львівської обласної прокуратури, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Фермерське господарство ОСОБА_1 (далі - ФГ ОСОБА_4) звернулося до суду з позовом, в якому просило відшкодувати з Міністерства юстиції України та держави України в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

29 червня 2016 року рішенням Печерського районного суду м. Києва, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову.

24 серпня 2023 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва заяву

ФГ ОСОБА_3 про перегляд рішення суду від 29 червня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 757/17735/16-ц за позовом

ФГ ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

22 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ФГ ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Печерського районного суду

м. Києва від 24 серпня 2023 року залишено без змін.

У червні 2024 року представник ФГ ОСОБА_4 - ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 29 червня 2016 року, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року.

20 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду вказану касаційну скаргу повернуто заявнику.

01 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні заяви ФГ ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року.

06 серпня 2024 року представник ФГ ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Верховного Суду

від 01 серпня 2024 року, в якій просить її скасувати та направити справи для продовження розгляду до Верховного Суду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

За частиною першою статті 36, пунктом 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діє, зокрема, Касаційний цивільний суд.

Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України.

Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплату судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що

у червні 2024 року представник ФГ ОСОБА_4 - ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 29 червня 2016 року, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року.

20 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду вказану касаційну скаргу повернуто заявнику.

01 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні заяви ФГ ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року.

Касаційний суд виснував, що ухвала Верховного Суду від 20 червня 2024 року про повернення касаційної скарги не є судовим рішенням, яке підлягає виконанню у розумінні частини другої статті 271 ЦПК України, а тому відсутні підстави для її роз`яснення.

Відповідно до частини третьої статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. ЦПК України не містить норм про можливість оскарження ухвал Верховного Суду, тому ухвали Верховного Суду, якими закінчено розгляд справи є остаточними і оскарженню не підлягають.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділений повноваженнями щодо перегляду касаційних скарг на судові рішення суду касаційної інстанції.

ЦПК України не передбачає інституту касаційного перегляду судових рішень Верховного Суду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява

№ 28249/95).

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Фермерського господарства ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі за позовом Фермерського господарства ОСОБА_3 до Львівської обласної прокуратури, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк