Справа №443/369/24
Провадження №2/443/248/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 квітня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - територіальна громади села Калинівка в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактів належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання, разом із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калинівка Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року, зареєстрованого на ОСОБА_3 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калинівка Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року, зареєстрованого на ОСОБА_3 ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 1,2521 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 1,8696 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2521 гектари, розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року та площею 1,8696 гектари, розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №202 від 14.11.2023року ОСОБА_3 , дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради, посвідчено заповіт від ОСОБА_3 за № 8 від 24.06.1997 року в користь доньки ОСОБА_1 . На день смерті померлої в даному господарстві проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка займалася її похороном. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що крім неї, інших спадкоємців за заповітом чи осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадщині не було. Оскільки її батько ОСОБА_4 помер значно швидше за матір, а саме у 1997 році, а її брат ОСОБА_2 спадщину не прийняв, оскільки не проживав із матір`ю на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Натомість, вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

08.02.2024 року вона звернулася в Жидачівську Державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у їх видачі, через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Дев`ятниківської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

Також, зазначає, що оскільки зареєстроване її місце проживання відмінне від реєстрації місця проживання спадкодавця на час її смерті, то для визнання права позивачки на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, вона не може оформити прийняту нею спадщину в нотаріальному порядку, оскільки не має змоги пред`явити оригінал правовстановлюючого документу, а саме Державних актів на право приватної власності на землю, через їх втрату, а також наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні прізвища ОСОБА_5 - ОСОБА_5 .

За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогами про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактів належності спадкодавцю правовстановлюючих документів та вимогами про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Крім того, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог, представник позивача відкликав своє клопотання про допит в якості в якості свідків позивача та відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти ухвалення рішення на користь позивачки.

Представник третьої особи Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про одруження виданого повторно серії НОМЕР_1 , 02.05.1949 року у с.Прибілля Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 20.04.1974 року в с.Дев`ятники, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15.04.1988 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , виданим Дев`ятниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10.09.2004 року (а.с.15).

Після смерті матері відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2521 гектари, розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року та площею 1,8696 гектари, розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року (а.с.19-20, 22).

За життя ОСОБА_3 , 24.06.1997 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського районну Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 8, згідно якого остання заповіла усе своє майно дочці ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №202 від 14.11.2023 року ОСОБА_3 , дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради, посвідчено заповіт від ОСОБА_3 за № 8 від 24.06.1997 року в користь доньки ОСОБА_1 . На день смерті померлої в даному господарстві проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка займалася її похороном. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.16).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки її дочка ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При цьому, судом також встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 був її син - ОСОБА_2 , однак останній спадщину після смерті своєї матері не прийняв у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується поданою ним письмовою заявою (а.с.35).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75199004 від 19.12.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельні частки (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №53/02-31 від 08.02.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона пропустила півоічний термін з дня смерті спадкодавця, зі заявою про прийняття спадщини в Жидачівську ДНК Львівсько області не звернулася, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області, що належав померлій і є спадковим майном (а.с.24).

Крім того, позивачкою самостійно виявлено, що наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні прізвища ОСОБА_5 - ОСОБА_5 .

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідок Ходорівської міської ради №18 від 18.03.2024 року та №19 від 18.03.2024 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Калинівка Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_3 на яку видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року та Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року, одна і та ж особа (а.с.41-42).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року та Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року, зареєстрованих на ОСОБА_3 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено, а наявні тільки копії Державних актів на право приватної власності на землю, що відповідачем не заперечується.

Доказом того, що покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки, які розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №3883/15-23 від 21.12.2023, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.06.2000 р. №193 на гр. ОСОБА_3 зареєстровані Державні акти на право приватної власності на землю:

серії І-ЛВ №025472 від 27.09.2000 р.. Реєстраційний номер 471. Площа земельної ділянки 1,2521 га.

серії НОМЕР_5 від 27.09.2000 р.. Реєстраційний номер 472. Площа земельної ділянки 1,8696 га. (а.с.19), а також копії Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року та Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року (а.с.20, 22).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калинівка Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року, зареєстрованого на ОСОБА_3 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калинівка Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року, зареєстрованого на ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 1,2521 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025472 від 27.09.2000 року.

Визнати за ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 1,8696 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-ЛВ №025471 від 27.09.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка