Справа № 301/654/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Зарічанської сільської ради Хустського району Закарпатської області (особа, яка не брали участі у справі) на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року у складі судді Золотаря М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що він, ОСОБА_1 , є власником нежитлової будівлі - виробничо-торгового комплексу, що розташований під АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В 2005 році на підставі рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 13 грудня 2005 року за № 68 позивачем було розпочато разом з відповідачем, його дружиною, реконструкцію існуючої нежитлової будівлі, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, під житловий будинок на земельній ділянці, яка перебуває в його постійному користуванні, що стверджується державним актом на право постійного користування землею. Всі будівельні роботи сторонами були виконані за власні кошти ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинних державних будівельних та санітарних норм. Всі конструкції реконструйованої нежитлової будівлі знаходяться в належному стані, що стверджує можливість її надійної та безпечної експлуатації. На теперішній час реконструкція нежитлової будівлі під житловий будинок завершена, що стверджується технічним паспортом, розробленим КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації». З технічного паспорту на вищенаведений об`єкт нерухомого майна вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 було реконструйовано нежитлову будівлю під житловий будинок позначений на схематичному плані розташування будівель та споруд. Вказана будівля є завершеним об`єктом нерухомого майна, яка фактично використовується за цільовим призначенням, її технічні характеристики відповідають технічним вимогам та стандартам, встановленим для житлових приміщень, що стверджується технічним паспортом. Права третіх осіб, в тому числі права відповідача, при здійсненні будівництва не порушені. Відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на вказане майно. Реконструкція нежитлової будівлі під житловий будинок не суперечить правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позову, просив визнати за ним право власності на житловий будинок, позначений на схемі літерою А, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року заявлений позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, позначений на схемі літерою А, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням Зарічанська сільська рада Хустського району Закарпатської області, як особа, яка не брала участі у справі, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, Зокрема, вказує на те, що Зарічанську сільську раду Хустського району Закарпатської області не було залучено до участі у даній справі, однак суд вирішив питання про її права та обов`язки. Зазначено, що судом не враховано, що питання присвоєння поштових адрес відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування; суд не врахував, що позивач не зверталася до органу місцевого самоврядування та не отримувала жодних дозвільних документів на проведення реконструкції нежитлового приміщення в житловий будинок; суд залишив поза увагою відсутність належних доказів, які б підтверджували дотримання будівельних та санітарних норм і правил при реконструкції та безпечність експлуатації будівлі внаслідок реконструкції, а також, не враховано, що позивач безпідставно звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 і не доводить порушення його прав відповідачкою ОСОБА_2

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Суязова Г.В. вважає, що Зарічанською сільською радою не доведено, що оскаржуваним рішенням порушено її права, а тому апеляційне провадження за поданою апеляційної скаргою підлягає закриттю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 09.10.1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с.14-17).

Позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності від 20.02.2002 року, виданого Зарічанською сільської ради Іршавського району, є власником нежитлової будівлі - виробничо-торгового комплексу в урочищі «Ставки» загальною площею 174.1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 4).

З державного акту на право постійного користування землею серія ЗК 00500078, від 02.07.1999 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Іршавської районої державної адміністрації від 19 травня 1999 року №186 надано в постійне користування земельну ділянку площею 5.7801 га. згідно з планом, яка розташована на території Зарічанської сільської ради у урочищі «Ставки» для створення селянського (фермерського господарства). (а.с.6).

До позовної заяви позивачем додано копію технічного паспорту, який виготовлений 21.10.2019 року на замовлення позивача ОСОБА_1 , на титульній сторінці якого вказано, що він виданий на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , інші сторінки якого містять: схема розташування будівель та споруд АДРЕСА_2 , план будинку садибного типу, (поверх І літ. «А»), план будинку садибного типу, (мансардний поверх літ. «А»), експлікацію приміщень будинку садибного типу літ. «А» АДРЕСА_2 , загальною житловою площею 222,5 кв.м. (а.с.7-13).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Раліті- О» (оцінювач О.П.Якимчук) ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на плані літ. А, загальною площею 222,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 станом на 14.02.2022 року становить 124 734 грн. (а.с.18)

Відповідно до ст.392 ЦПК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із ч.ч.1,3,4 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із аналізу зазначених норм права випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038- VI , а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Обґрунтовуючи заявлений позов про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . позивач вказує, що ним разом з відповідачкою (дружиною) у 2005 році на підставі рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 13 грудня 2005 року за №68 було розпочато реконструкцію існуючої нежитлової будівлі під житловий будинок на земельній ділянці, яка перебуває його постійному користуванні.

З рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 13 грудня 2005 року за №68, копію якого позивачем додано до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 надано дозвіл на реконструкцію будівлі під житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , розміщеного на землях селянського фермерського господарства «КІМ».

Однак, представники Зарічанської сільської ради в суді апеляційної інстанції заперечили наявність даного рішення виконкому, і за їх клопотанням ухвалою суду від 19.10.2023 року витребувано від архівного відділу Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області протокол засідання виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Іршавського районну Закарпатської області за 13 грудня 2005 року з усіма доданими до нього документами.

Згідно наданих документів, на виконання ухвали суду, в архівних документах фонду №11 «Зарічанська сільська рада» за 2005 рік, вище вказане рішення виконкому Зарічанської сільської ради від 13.12. 2005 року №68 відсутнє і таке не приймалось.(а.с.93, 138-153).

Таким чином, позивачу дозволу на реконструкцію нежитлової будівлі під житловий будинок не надавалось.

Матеріалами справи доведено, що земельна ділянка, на якій здійснювалася реконструкція нежитлової будівлі в житлову, відповідачу ОСОБА_1 надана лише у постійне користування для створення селянського (фермерського) господарства, а власником земельної ділянки є Зарічанська сільська рада.

Матеріалами справи також доведено, що реконструкцію нежитлової будівлі - виробничо-торгового комплексу під житловий будинок, право власності на який позивач просить визнати, розпочато та проводилось без звернення до Зарічанської сільської ради, як власника земельної ділянки, та без отримання жодних дозвільних документів на проведення реконструкції, які надають право виконувати будівельні роботи, що є самочинним будівництвом.

Позивачем також не подано жодних доказів, які підтверджували, що об`єкту нерухомого майна :виробничо-торговому комплексу в урочищі «Ставки», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після реконструкції у будинок садибного типу, присвоєно адресу: АДРЕСА_2 , і такий будинок внаслідок реконструкції відповідає об`єкту нерухомого майна житловому будинку.

В матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували, що позивач звертався до компетентних державних органів про прийняття самочинно реконструйованої будівлі до експлуатації і вказане питання було предметом розгляду даних органів, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Матеріали справи не містять жодних доказів які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 порушує, невизнає або оспорює права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У даних правовідносинах належними відповідачами також є : Зарічанська сільська рада, як власник земельної ділянки, та Державна інспекція архітектури та містобудування України, яка на момент подання позову і ухвалення рішення судом першої інстанції, здійснювала повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, оскільки рішення про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва стосується прав, інтересів та (або) обов`язків даних осіб.

Пред`явлення позову до не всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у заявленому позові.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону, незаконно визнав за позивачем право власності на житловий будинок, перебравши на себе всі функції органів, що уповноважені на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, нагляду та оформлення права власності на нерухоме майно.

Доводи представника позивача, що оскаржуваним рішенням не порушено жодних законних прав та інтересів Зарічанської сільської ради, в зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю, є безпідставними, повністю спростовуються вищевказаними матеріалами справи. Клопотання про закриття апеляційного провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 1871,01 грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Зарічанської сільської ради Хустського району Закарпатської області задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Зарічанської сільської ради Хустського району Закарпатської області 1871,01 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий :

Судді: