1Справа № 335/3122/24 2/335/1722/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ТОВ «Авікон Груп» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

В обґрунтування позову зазначало, що 27.10.2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 024/у про надання послуги з управління будинком.

За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати Послугу за узгодженим сторонами тарифом.

Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна Послуги на момент його укладення становила 4,04 грн. за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення. В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6. Договору з 01.06.2023 року ціну Послуги було збільшено до 4,19 грн. за 1 кв.м. (наказ 205-А/93 від 31.05.2023 року), а з 01.02.2024 року - до 4,61 грн. за 1 кв.м. (наказ № 216-А/24 від 31.01.2024 року).

Пунктом 3.3. Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір набрав чинності 01.12.2021 року (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації (відсутність письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії), продовжує діяти.

Відповідач ОСОБА_3 є власником розташованих в будинку нежитлових приміщень № 105, 106 підвалу літ.А-5 загальною площею 169,5 кв.м., проте в порушення п. 3.3. Договору зобов`язання по оплаті послуги відповідач не виконує, у зв`язку з чим заборгованість за період з грудня 2021 року по лютий 2024 року складає 18 789,12 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 514,42 грн. неустойки, 1430,13 грн. інфляційних втрат, 601,61 грн. відсотки, а всього 21 335,18 грн., та, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Ухвалою судді від 26.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

02.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він як співвласник жодним чином не повідомлявся про проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке начебто відбулось 26.09.2019 року, копію протоколу не отримував.

Представником відповідача в департаменті з управляння житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради отримано копію протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 26.09.2019 року з усіма додатками, який не кореспондується з нормами ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

У листках письмового опитування у всіх співвласників у якості документа, що підтверджує право власності на квартиру, зазначено «свідоцтво про право власності» без додаткових реквізитів і власниками кожної квартири зазначена одна особа. Зазначене не відповідає дійсності. Отже результати такого голосування є дуже сумнівними, також враховуючи той факт, що особистий підпис співвласника та особи, яка проводила це опитування, відсутні.

У листах письмового опитування відсутнє голосування за визначення переліку та розміру втрат на управління багатоквартирним будинком. При цьому закон визначає таке голосування окремим видом голосування співвласників.

Крім цього, копія протоколу, який був отриманий в департаменті з управляння житлово- комунальним господарством Запорізької міської ради, не відповідає копії протоколу, отриманого безпосередньо у відповідача. В п.1 протоколу, наданого в департамент, результати голосування визначені як 2660,56 кв. м., тоді як у протоколі відповідача 2600,56 кв.м.

Згідно додатку №2 до протоколу загальних зборів співвласників № 1 від 26.09.2020 року визначена вартість управління будинком 1 кв.м. саме для мешканців та власників (орендарів) нежитлових приміщень 1 поверху та вище. Підвальні приміщення до цього переліку не віднесені.

Крім цього, зазначеним протоколом був укладений прямий договір з управління багатоквартирним будинком. При цьому позивач прагне стягнути заборгованість за послугами з утримання багатоквартирного будинку. Це різні види послуг в розумінні ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги. При цьому жодні докази надання будь-яких послуг взагалі відсутні.

07.05.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що невизнання відповідачем пред`явлених до нього майнових вимог, основане на претензіях, що їх відповідач висловлює стосовно порядку проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, якими було обрано управителя, а також оформлення прийнятих загальними зборами рішень.

Вказані аргументи відповідача виходять за межі предмету доказування у даній справі з огляду на приписи частини 2 статті 77 ЦПК України, адже не мають значення для правильного вирішення спору.

Позовні вимоги ґрунтуються на договорі, укладеному між позивачем та співвласниками будинку. Цей договір не визнаний недійсним, та в силу ст.ст. 204, 629 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є обов`язковим для виконання всіма його учасниками (сторонами), в тому числі і відповідачем як власником нежитлових приміщень у відповідному багатоквартирному будинку.

Питання, пов`язані із порядком скликання та проведення загальних зборів співвласників, запрошення чи не запрошення на них відповідача, його обізнаність або необізнаність про проведення вказаних зборів тощо, не впливають на право позивача вимагати від співвласників оплати отриманих ними послуг з управління багатоквартирним будинком хоча б тому, що по суті, є питанням внутрішніх відносин між співвласниками. При цьому, рішення загальних зборів співвласників, яке не влаштовує відповідача за своєю формою чи змістом, також в установленому порядку не визнано недійсним, тому має розглядатися як чинне.

Зобов`язання споживача оплачувати житлово-комунальні послуги, до яких, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належить послуга з управління багатоквартирним будинком, не залежить від наявності укладеного договору, тож, зберігатиметься навіть в тому випадку, якщо відповідний договір, наприклад, буде визнаний недійсним в судовому порядку.

З цієї ж точки зору для вирішення спору по суті не має жодного значення, чи був відповідач обізнаний про наявність договору, адже про зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, а також про їх перелік відповідач, будучи власником нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, просто має знати (частина 2 статті 68 Конституції України).

Щодо аргументів відповідача стосовно нібито відсутності встановленого тарифу для власників підвальних приміщень, зазначає, що визначення окремого тарифу для власників квартир, розташованих вище першого поверху, застосовується позивачем у багатоквартирних будинках, обладнаних ліфтом. Це пов`язане із додатковою складовою у структурі послуги щодо обслуговування ліфтів, від оплати якої можуть, за рішенням загальних зборів співвласників, бути звільнені власники квартир і приміщень, які даною послугою не користуються.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є п`ятиповерховим і ліфту не має. Тому для співвласників квартир і нежитлових приміщень даного будинку діє однаковий тариф, що чітко видно із умов договору. В структурі тарифу, для складання якої позивач використовує уніфіковану форму, відокремлені два стовпчика - для першого поверху та цоколю, а також для квартир вище першого поверху - однак числове значення в обох стовпчиках є однаковим. Вказана структура тарифу міститься в додатку № 4 до Договору на управління багатоквартирним будинком, цей додаток підписаний уповноваженим представником співвласників, тож, узгоджений сторонами.

Цоколь - це нижня частина будинку, яка розташована безпосередньо на фундаменті, нижче першого поверху (п. 2 розд. 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127), таким чином, тариф для належних відповідачу нежитлових приміщень Договором насправді встановлений.

Також зазначив, що факт відсутності у матеріалах справи належним чином оформлених актів-претензій на підтвердження ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком, є свідченням того, що умови договору з боку позивача виконуються належним чином, послуга надається в повному обсязі, а її якість відповідає узгодженим між управителем та співвласниками будинку умовам.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши позовну заяву, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 27.10.2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» укладено договір № 024/у про надання послуги з управління будинком.

За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління будинком згідно з визначеним в Договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати Послугу за узгодженим сторонами тарифом.

Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна Послуги на момент його укладення становила 4,04 грн. за 1 кв. м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення. В зв`язку із збільшенням окремих складових кошторису витрат, які не залежать від управителя та змінилися на державному рівні (зокрема, підвищення цін і тарифів на паливо-енергетичні ресурси, а також розміру мінімальної заробітної плати), на підставі пункту 3.6. Договору з 01.06.2023 року ціну Послуги було збільшено до 4,19 грн. за 1 кв.м. (наказ 205-А/93 від 31.05.2023 року), а з 01.02.2024 року - до 4,61 грн. за 1 кв.м. (наказ № 216-А/24 від 31.01.2024 року).

Пунктом 3.3. Договору визначено, що кожен співвласник багатоквартирного будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Позивача щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із стороні нге повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Договір набрав чинності 01.12.2021 року (пункт 10.1 договору) та в результаті автоматичної пролонгації (відсутність письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії), продовжує діяти.

Відповідач ОСОБА_3 є власником розташованих в будинку нежитлових приміщень № 105, 106 підвалу літ.А-5, загальною площею 169,5 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (додається).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за період з грудня грудня 2021 року по лютий 2024 року позивач надав відповідачу послуги з управління будинком на загальну суму 18 789,12 грн., а відповідачем жодного разу не здійснено оплату за послуги з управління.

Суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є вірним, відповідає фактичним обставинам справи, оскільки будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи не містять. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначені особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Кожний співвласник, згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним (в тому числі витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та оплату комунальних послуг стосовно цього майна; ... витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення тощо) - розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

За положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

управитель багатоквартирного будинку це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункт 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі статтею12 Закону України«Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений порядок укладання договору про надання послуг з управлінням багатоквартирним будинком та, зокрема, визначено, що в одному багатоквартирному будинку відповідну послугу може надавати лише один виконавець, а його обрання та оформлення договірних стосунків від імені всіх співвласників здійснюють уповноважені більшістю таких співвласників особи.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 викладено правову позицію, згідно з якою за приписами пункту 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, за умови встановлення факту надання відповідними організаціями житлово-комунальних послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, відсутність договору з обслуговування, що має бути укладено між власником квартири і відповідним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку не звільняє таку особу від несення витрат на утримання спільного майна. Отже, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Також у постановах від 22.02.2018 по справі № 910/13182/17 та від 22.02.2018 по справі № 910/11312/17 Верховний Суд зазначив, що «обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, зокрема, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.7 Договору встановлено, що за порушення строків оплати послуг, які надаються позивачем, співвласники будинку сплачують пеню із розрахунку 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше суми заборгованості.

Пеня нараховується окремо кожному співвласнику, який несвоєчасно та/або не в повному обсязі оплатив послугу з управління будинком.

Відповідач не оплачував належну йому частку у вартості послуги з моменту укладення Договору, тобто починаючи з грудня місяця 2021 року.

В той же час, пунктом 4 частини 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом ЗО днів з дня його відміни нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги забороняється.

Карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), на усій території України, безперервно діяв з 12.03.2020 р. по 30.06.2023 р., тож, нарахування пені за невиконання вказаних вище зобов`язань в державі відновлено з 31 липня 2023 року.

Згідно розрахунку позивача передбачена Договором неустойка (пеня) за несвоєчасну оплату послуг з управління будинком за період з 31.07.2023 року по 20.03.2024 складає 514,42 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне збільшення та відсотки, які нараховуються на суму боргу згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою не неустойкою, тож, згадані вище обмеження, встановлені на період дії карантину, на ці платежі не розповсюджуються. За таких обставин Позивач вимагає від Відповідача сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь період прострочення.

Інфляційна складова становить 1 430,13 грн., сума трьох відсотків річних становить 601,51 грн, що підвереджується розрахунком заборгованості.

Доводи зазначені у відзиві на позов про відсутність доказів надання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком є необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що відповідач не отримував послуг з управління будинком та прибудинковою територією, або неналежного їх виконання позивачем відповідач не надав.

Невизнання відповідачем пред`явлених до нього майнових вимог, основане на претензіях стосовно порядку проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, якими було обрано управителя, а також оформлення прийнятих загальними зборами рішень.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «АВІКОН ГРУП» законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2422,40 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» (69006, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 2, код за ) 18 789,12 грн. - заборгованість зі сплати послуги з управління багатоквартирного будинку, 514,42 грн. - пеню, 1430,13 грн. -інфляційних втрат, 601,61 грн. - відсотки, витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., а всього стягнути 23 757 грн. 58 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя Ю.В.Геєць