Справа № 507/1363/24
Провадження № 2/507/329/2024
Номер рядка звіту 65
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" вересня 2024 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вужиловського О.В.,
при секретарі судового засідання Войковської І.П.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Любашівка Подільського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з житлового приміщення,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
25 червня 2024 року до Любашівського районного суду Одеської області позивач звернулась з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового будинку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є єдиним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 серпня 2011 року. З 2006 року у вказаному будинку, з дозволу батька, проживав її племінник ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 . Після отримання нею свідоцтва про право власності на вказаний будинок, дозволу на проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вона не надавала, і вони продовжили проживати в її будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. 28 березня 2024 року відповідач була знята з реєстрації місця проживання у вказаному будинку за її заявою. На даний час в будинку зареєстрованих осіб не має. В неї є сім`я і вона планує переїхати проживати у вказаний будинок, так як бажає проживати окремо. Мати ОСОБА_4 також проживає у с.Любашівка і вона може переїхати проживати до неї. Так як ОСОБА_4 не є членом її сім`ї, дозволу на її проживання в будинку вона не надавала, то неодноразово зверталась до відповідача, щоб остання звільнила будинок. Однак, відповідач добровільно не звільняє будинок, тому вона звернулась до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення ОСОБА_4 з належного їй житлового будинку.
В судовому засіданні позивач та її представник надали аналогічні пояснення та просили задовольнити позовні вимогу в повному обсязі.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. З 2006 року вона дійсно проживає в будинку по АДРЕСА_1 разом із трьома неповнолітніми дітьми. У вказаному будинку вона проживала разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У неї іншого житла не має, а тому в силу ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вона тривалий час проживає у вказаному будинку, а також в неї відсутнє інше житло, в якому можливо проживати.
В судовому засіданні представник відповідача надала аналогічні пояснення та просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 02 липня 2024 року провадження в справу відкрито та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні (а.с. 19).
25 липня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29-38).
04 вересня 2024 року до надійшла відповідь на відзив (а.с. 46-48).
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 вересня 2011 року видно, що ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 33795788 ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Згідно довідки управління «Центр надання адміністративних послуг» Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 02-20/11/05-885 від 17 травня 2024 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не має, що підтверджується копією домової книги (а.с. 8-43).
З копії паспорту ОСОБА_4 видно, що вона була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 14 листопада 2006 року (а.с. 34).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 35).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видно, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 36).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 видно, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 38).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37).
Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 липня 2024 року видно, що ОСОБА_4 проживає з трьома дітьми в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 39).
З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2024 року видно, що ОСОБА_4 не має у власності нерухомого майна (а.с. 51).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року іпротоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.
У спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту першого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Положення даної статті кореспондуються із частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення.
Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-92цс15 передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Правовий висновок, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, вказує, що аналіз зазначеної норми (ст. 391 ЦК України) дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 33795788 ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Згідно довідки управління «Центр надання адміністративних послуг» Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 02-20/11/05-885 від 17 травня 2024 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не має, що підтверджується копією домової книги (а.с. 8-43).
Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 липня 2024 року видно, що ОСОБА_4 проживає з трьома дітьми в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 39).
Судом також встановлено, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї позивача, не укладала будь-які правочини з власником житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 щодо порядку користування будинком, тобто фактично проживає у вказаному будинку без будь-яких правових підстав.
Таким чином, враховуючи, те що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач проживає у вказаному будинку без будь-яких правових підстав (не є членом сім`ї позивача, не укладала будь-яких угод на проживання), а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового будинку, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 1211 грн. 20 коп. судового збору (а.с. 1).
Вимоги позивача задоволені повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.133, 141, 258259, 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з житлового приміщення - задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 житловим будинком, шляхом виселення ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Любашівським РВУМВС України в Одеській області 15 лютого 1998 року), з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Любашівським РВУМВС України в Одеській області 15 лютого 1998 року) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_8 виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 07 червня 1999 року), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Любашівським РВУМВС України в Одеській області 15 лютого 1998 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Вужиловський О.В.