печерський районний суд міста києва
пр. № 6-683/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві держадміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні доньки у формі спілкування з нею: другу та четверту неділю кожного місяця з 11:00 год. до 19:00 год., кожну середу місяця з 14:00 год. до 19:00 год., місцем зустрічі визначити місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , без супроводу матері.

Боржник у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою про відстрочення виконання рішення суду, відповідно до ст. 435 ЦПК, строком на один рік. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що у зв`язку з військовим вторгненням Росії в Україну, що сталося 24 лютого 2022 року, для збереження та безпеки життя, ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5 , були вимушені терміново виїхати на евакуацію за межі України, де знаходяться по цей час. З 24 березня 2022 року ОСОБА_1 та неповнолітня дитина - ОСОБА_5 перебувала під тимчасовим захистом Республіки Польща. Після виїзду закордон, неповнолітня дитина навчалася у закордонному навчальному закладі в м. Краків у Республіці Польща та мала намір і надалі подовжувати навчання за межами України. Починаючи з навчального року (2023-2024 pоки) дитина вступила до коледжу в м. Краків на платній основі. До військового вторгнення Росії в Україну дитина перебувала на «Д» обліку у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Печерського району м. Києва» з діагнозом невротичний стан, ангіоспазмами, демсопластична фіброма в/з правої плечової кістки, патологічний перелом, проведено операцію - екскохлеацію пухлин пластиною і тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу демсопластичної фіброми в/з правої плечової кістки. За рекомендаціями лікарів Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва на 2019 рік після перенесеного оперативного втручання та на період реабілітації дитині рекомендовано домашній режим навчання за індивідуальним планом, спокій і тиша, звільнення від фізичних та психоемоційних навантажень, а також медикаментозне лікування. Тобто дитині протипоказані будь-які стресові ситуації у зв`язку з станом її здоров`я. Після проведеної операції - екскохлеації пухлин пластиною, дитина перебувала під наглядом у дитячого онколога Київського міського клінічного онкологічного центру. Також дитина проходила обстеження в м. Краків у доктора медичних наук ОСОБА_7 , спеціаліста з ортопедії і травматології органів опорно-рухового апарату, який рекомендував матері дитини забезпечити дитині постійний моніторинг у спеціаліста з дитячої ортопедії. Крім того, дитина також постійно отримувала медичну допомогу, таку як прийом у лікарів, стоматологічні послуги тощо, яка теж була платною, на території Республіки Польща, що є доказом підтвердження їх перебування за межами України. Також ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5 . Ою винаймала за плату житло на території Республіка Польща. Окрім того, ОСОБА_1 також проходила річне навчання в м. Краків, Республіка Польща, і була офіційно працевлаштована. Оскільки за станом здоров`я дитині рекомендовано проходити обстеження у лікаря ортопеда та здійснювати постійний моніторинг, а таке обстеження на території Республіки Польща надавалося лише на платній основі, тому ОСОБА_1 разом з донькою на початку 2024 року переїхали до Французької Республіки, де і знаходяться зараз.

Дитина навчається в закордонному навчальному закладі в м. Руан, Французька Республіка, та отримує належну освіту та медичне обслуговування. Відтак, ні ОСОБА_1 , ні дитина не планують повертатися найближчим часом на територію України, оскільки триває воєнний стан, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебувають під тимчасовим захистом Французької Республіки, проходять навчання, а мати і працює. Крім того, у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, яке перебувало в Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державним виконавцем Лісовенко В.А. складено акт від 07 червня 2021 pоку, яким зафіксовано зустріч ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 , та що ОСОБА_1 не чинить перешкоди батьку в спілкуванні з донькою, проте сама донька не бажає з ним спілкуватися

Представник заявника подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити заяву.

Суд, вивчивши заяву і дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, у межах ініційованого питання, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України N 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином всі наведені вище істотні обставини, зокрема веденим воєнним станом на території України, навчання та обстеження дитини в закордонних установах, перебування під наглядом лікарів після перенесеної операції, проживання на території Євросоюзу, дають підставу звертатися до суду з проханням відстрочити виконання рішення суду, яким визначено участь батька, ОСОБА_2 , у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк до одного року.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі N 9901/598/19, який згідно з положеннями частини четвертої ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Суд звертає увагу на твердження заявника про неможливість виконання рішення суду через воєнний стан на території України, навчання та обстеження дитини в закордонних установах, перебування під наглядом лікарів після перенесеної операції, постійного моніторингу стану хвороби, проживання на території Євросоюзу, роблять неможливим виконання заявницею у повній мірі рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року та встановленого графіку побачень з дитиною на території України.

Отже, визначальним фактором є винятковість цих випадків, та їх об`єктивний вилив на виконання судового рішення. Зазначене не залежить від волі заявника та впливає на його спроможність виконати рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відстрочення виконання рішення у цій справі на 12 місяців не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні, оскільки найсуттєвішим фактором є безпека та здоров`я дитини: як фізичне, так і психоемоційне, що не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення та буде дотримано співмірність негативних наслідків для стягувача та боржника, а отже, суд встановив підстави, для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року у справі 757/12809/13-ц.

Керуючись ст. ст. 1-16, 81, 260, 261, 263, 352-354, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві держадміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Відстрочити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року у справі № 757/12809/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, на строк один рік з дня ухвалення такого рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова