Справа № 373/218/24
Номер провадження 2/373/333/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О.І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

встановив:

Позивач ОСОБА_1 29.01.2024 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на свою користь в рахунок відшкодування заподіяної її малолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її малолітній син навчається у місцевій музичній школі імені Павла Сениці. Під час навчання у сина проявились здібності та талант гри на скрипці. Для додаткового розвитку його таланту та контакту з аудиторією вчитель музичної школи порадила сину грати на скрипці перед публікою. Із цією метою, з дозволу підприємця, який займається реалізацією морозива на міському ринку, її син неодноразово грав на скрипці біля його торгового місця.

25.07.2023 під час гри її сина на скрипці до нього підійшла відповідачка та безпричинно почала забороняти йому грати на скрипці. При цьому вона сфотографувала футляр від інструменту та заявила, що нібито син займається жебрацтвом. Застосувавши до дитини фізичну силу, вона схопила його за руку та потягла в бік кіоску. Всі ці дії відбувались у присутності свідків.

Пережита травма негативно вплинула на психоемоційний стан сина. У нього спостерігається панічний страх, він був збентежений та ледь стримував сльози. У дитини проявилась скутість та невпевненість у собі, він з того дня не бере в руки скрипку.

З висновку психолога вбачається, що у дитини спостерігається дещо підвищена тривожність, яка може бути зумовлена ситуацією агресивної поведінки чужого дорослого.

Вважає, що неправомірними діями ОСОБА_2 її дитині заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню в порядку ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода заподіяна дитині проявилась в тому, що після інциденту син переніс емоційний стрес, який безслідно не минає, залишаючи душевні шрами назавжди, що проявляються через негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні. У житті сина настали негативні зміни, які виразились у відірваності від активного культурного життя, нестійкому настрої, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, побоюванні щодо майбутнього відвідування музичної школи та гри на скрипці.

Ухвалою суду від 13.02.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк, відповідачем, яка отримала копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з додатками 22.02.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням в матеріалах справи, засобами поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» 09.03.2024 направлено на адресу суду відзив на позов.

Копію відзиву на позов відповідач завчасно 08.03.2024 направила на адресу позивача, про що надала докази. За наданими відповідачем відомостями про відправку рекомендованого поштового відправлення за № 863 АТ «Укрпошта» суд встановив, що позивач отримала відзив на позов 12.03.2024. Станом на 18.04.2024 позивач відповіді на відзив до суду не надала.

Також позивач, отримавши 27.02.2024 копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не зверталась до суду із заявою про розгляд справи за правилами загального позовного провадження чи в спрощеному провадженні з викликом (повідомленням) сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначила, що вона як працівник Національної поліції, займаючи посаду інспектора сектору ювенальної превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, що підтвердила відповідним витягом з наказу № 59 о/с від 17.03.2023 начальника ГУНП в Київській області та копією службового посвідчення, 29.07.2023 близько 11.00 год перебуваючи на службі, помітила поблизу кіоску з продажу морозива, розташованого по АДРЕСА_1 , малолітнього хлопчика, який грав на скрипці. Поруч із ним був розміщений футляр від скрипки, в який сторонні люди кидали гроші (монети та купюри).

Зважаючи на свої посадові обов`язки відповідач поцікавилася у цього хлопця про його батьків та запитала, чи все у нього добре. Неподалік вона помітила батька цього хлопця ОСОБА_4 , котрого знає в силу своєї роботи. Підійшовши до нього, вона зробила йому зауваження щодо неприпустимості використання дитини для власного заробітку. Окрім того, запропонувала малолітньому ОСОБА_5 пригостити його морозивом, але той відмовився. Після цього, не складаючи відносно батька протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП, вона пішла далі у справах.

Позивачки ОСОБА_1 під час такої події поруч не було, а тому викладені нею у позові факти не відповідають дійсності.

Через 15-20 хвилин після того як відповідач відійшла від малолітнього ОСОБА_5 , зробивши зауваження його батьку з приводу побаченого нею за участю малолітнього сина, до неї підійшла позивачка та почала пред`являти безпідставні претензії з приводу її зауважень та кричала на неї. Вона попросила позивачку заспокоїтись та пояснити причину такої поведінки. Позивач, не заспокоївшись, продовжуючи кричати та звинувачувати її невідомо в чому, зібралась разом із своїм сином та чоловіком і залишила місце події. Від того дня вона не бачила ні позивачки, ні її чоловіка, ні її сина.

Отже, відповідач вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом встановлено, що позивач як законний представник малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вправі звернутись до суду з таким позовом відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 6, 121, 141, 154 СК України.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_3 , що видане 20.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області вбачається, що його матір`ю є ОСОБА_1 позивач по справі.

Здатність, уміння та майстерність малолітнього ОСОБА_6 до гри на скрипці підтверджуються наданими позивачем доказами: копіями дипломів та довідкою із Переяславської мистецької школи імені Павла Сениці.

Проте, жодного доказу про подію за участю малолітнього ОСОБА_6 , його батька ОСОБА_4 та відповідача поблизу кіоску з продажу морозива по вул. Шкільній (сторонами точна адреса не зазначена) 25.07.2023 як вказує позивач, чи 29.07.2023 як спростовує відповідач немає. Справа таких доказів не містить. Про таку подію лише зазначено у позові та відзиві на позов.

Відповідач є працівником Національної поліції, має спеціальне звання «капітан поліції» та займає посаду інспектора сектору ювенальної превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. Зазначені обставини підтверджуються копією службового посвідчення на ім`я відповідача та витягом з наказу від 17.03.2023 № 59/ос начальника ГУНП в Київській області, а також наказами Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 12.07.2023 № 446 та від 05.02.2024 № 110.

Посадовою інструкцією інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області передбачені завдання та обов`язки відповідача. Серед них вжиття заходів щодо запобігання дитячої бездоглядності; організація превентивної роботи з дітьми; вжиття заходів з попередження жорстокого поводження з дітьми тощо.

Із відповіді начальника відділу поліції № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 01.03.2024 на адвокатський запит вбачається, що відповідач 29.07.2023 перебувала на службі та виконувала свої службові обов`язки. Згідно даних НП Укоаїни ОСОБА_4 в період часу з 28.02.2023 по 28.02.2024 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та відносно нього здійснювалось кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, яке було закрите 13.06.2019. Тобто, відповідач могла знати в силу своїх посадових обов`язків батька малолітнього ОСОБА_6 .

Із відповіді начальника ГУНП в Київській області від 27.02.2024 на адвокатський запит вбачається, що на адресу Головного управління скарги на можливі порушення службової дисципліни інспектора ювенальної превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції Занєвської Лариси Володимирівни не надходили та службове розслідування стосовно неї не проводилося.

Щодо наданої позивачем довідки-висновку про результати психодіагностичного обстеження, складеного к.психол.н., доцентом Університету Григорія Сковороди у ОСОБА_7 , слід зазначити таке.

Із відповіді зазначеного навчального закладу за № 124 від 04.03.2024 вбачається, що кандидат психологічних наук, доцент ОСОБА_8 займає посаду доцента кафедри психології та є керівником навчально-наукового центру консультативно-ресурсної психології на громадських засадах. Складання діагностичного висновку відноситься до тактичних завдань практичного психолога відповідно до наказу МОН України від 22.05.2018 № 509 «Про затвердження положення про психологічну службу у системі освіти України».

З огляду на зміст ст. 76 ЦПК України суд доходить висновку, що довідка-висновок про результати психодіагностичного обстеження, складеного к.психол.н., доцентом Університету ОСОБА_9 у ОСОБА_7 не є доказом по справі, оскільки одержана з порушенням порядку, встановленого законом.

Із інформації Переяславської початкової школи та письмових пояснень голови батьківського комітету 4-Б класу цієї школи ОСОБА_1 відвідує всі шкільні заходи, але конфліктує з батьками дітей класу, де навчається її син ОСОБА_5 .

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11, 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом ? моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної її малолітньому сину моральної шкоди протиправною поведінкою відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про подію за участю її малолітнього сина, його батька ОСОБА_4 та відповідача поблизу кіоску з продажу морозива. Про таку подію зазначено лише у позові та відзиві на позов. Зокрема, матеріали справи містять різні дати події: позивач зазначає такою датою 25.07.2023, а відповідач 29.07.2023; також не зазначено позивачем місця, де сталась подія.

Долучена позивачем довідка-висновок про результати психодіагностичного обстеження не може бути визнана судом доказом існування моральних страждань, спричинених відповідачем, так і доказом протиправної поведінки відповідача.

Натомість відповідачем зазначено, що в силу своїх службових обов`язків інспектора сектору ювенальної превенції НП України, перебуваючи на службі вона, помітивши хлопчика, який грає на скрипці та біля якого знаходився футляр від інструменту, в який люди кидали гроші, зробила зауваження батьку щодо неприпустимості використання дитини для власного заробітку.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту протиправності дій заподіювача шкоди та відповідно, заподіяння моральної шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, ЦК України містить спеціальну норму про відшкодування шкоди юридичною особою, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таких вимог заявлено не було, як і не було заявлено про залучення до участі в справі в якості співвідповідача роботодавця відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням неб процесуальних дій.

Судові витрати, за правилами ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, що підтверджено договором про надання правничої допомоги та додатковою угодою № 1 до договору від 23.02.2024, укладених між відповідачем та адвокатом Кожуховським О.В.; копією платіжної інструкції від 23.02.2024 про сплату коштів у розмірі 6 000,00 грн за додатковою угодою № 1 від 23.02.2024 до договору про надання правничої допомоги; копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6031/10 від 18.05.2017 ОСОБА_10 ; ордером про надання правничої допомоги від 07.03.2024.

Таким чином суд дійшов висновку, що судові витрати у загальному розмірі 6 000,00 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 11, 23 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. І. Рева