Номер провадження: 22-ц/813/3963/24
Справа № 946/199/24
Головуючий у першій інстанції Бальжик О.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2024 року,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої зазначила, що сектором дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області здійснювалося досудове дізнання у кримінальному провадженні № 0003076 віл 30.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ст. 356 КК України. Потерпілими та цивільними позивачами у цьому кримінальному провадженні є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Злагода».

За результатом дізнання у кримінальному провадженні № 0003076 встановлено, що кримінальні правопорушення проти потерпілих вчинено внаслідок підроблення, у тому числі акту технічного нагляду судна від 15.11.2015 року на ім`я ОСОБА_3 щодо порому «Кислицький» з підробленням підпису інженер-інспектора Peгiстpy судноплавства України ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що доведеним фактом є те, що вказані підроблені документи виготовлено прокурором ОСОБА_5 та членами його злочинної організації безспоредньо у приміщенні Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області у вересні 2017 року.

Посилається на обставини встановлені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 27.10.2023 року у справі № 509/409/23, ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі № 509/409/23, ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі № 509/409/23; ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2023 року у справі № 509/814/23, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2023 року у справі № 522/17149/22-Е, ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2023 року у справі № 522/6310/22 від 25.04.2022 року.

Захоплений на підставі підроблених документів так званий «пором «Кислицький» використовується на ділянці Державного кордону України для контрабанди та контрабанди зброї, переправлення на територію України агентів ворожих держав для здійснення диверсійної діяльності проти України, а також для організації незаконного переправлення на територію Румунію українських громадян.

Заявник вважає, що вказані обставини стали можливими в силу фактичного самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області та передання функцій з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 .

Заявник просить суд встановити факти, що мають юридичне значення: факт відсутності використання захопленого на підставі підроблених документів так званого «порому «Кислицький»» на ділянці Державного кордону України для цілей контрабанди та контрабанди зброї, переправлення на територію України агентів ворожих держав для здійснення диверсійної діяльності проти України, а також для організації незаконного переправлення на територію Румунію українських громадян; факт відсутності фактичного самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області; факт відсутності передання функції з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 , яка свого часу і виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»».

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 11 січня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції надано сприяння діяльності злочинної організації на ділянці Державного кордону України.

Судом першої інстанції фактично розглянуто заяву по суті без можливості надання пояснень по суті справи, досліджено докази та надано доказам правову оцінку, позбавивлено можливості надати пояснення в суді у відкритому судовому засіданні, не надано оцінки всім доказам; не досліджено жодного з фактів, які просила встановити заявник, схвалила встановлення членами злочинної організації прокурора ОСОБА_8 незаконних камер відеоспостереження на ділянці Державного кордону України у селі Кислиця Ізмаїльського району Одеської області.

Посилається на те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про постановлення окремих ухвал.

Окрім зазначеного скаржник зазначає, що апеляційна скарга стосується виключно факту того, що зацікавлені особи вчиняють системні перманентні дії, спрямовані на підрив національної безпеки та створення реальних загроз для національних інтересів України під час війни, шляхом зокрема встановлення на використанні на ділянці Державного кордону України прихованих та відкритих камер відеоспостереження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2024 року роз`яснювалося Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), Міністерству внутрішніх справ України, Національній поліції України право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами заінтересовані особи отримали 01.02.2024 року та 31.01.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала 01.02.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна поліція України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2024 року залишити без змін, оскільки вона відповідає нормам матеріального та процесуального права, а отже і підстави для її скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Адміністрація Державної прикордонної служби України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення не пов`язані з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу вважає обґрунтованою.

У судове засідання учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, повістки отримали в особистих кабінетах електронного суду 28.02.2024 року, що підтверджується довідками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданих ОСОБА_1 заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що остання фактично просить встановити факт вчинення злочину; наведені у заяві вимоги не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом поданих заяв існує перманентний канал контрабанди та нелегального перетину державного кордону України у селі Кислиця, у зв`язку з чим, поданою заявою ОСОБА_1 , як громадянка України, опікується захистом держави від злочинних посягань на національну безпеку. На думку суду, такі питання вирішуються судом у межах відповідного кримінального провадження та в порядку кримінального процесуального законодавства. Ці юридичні факти не можуть встановлюватися та відповідна їм правова оцінка не надається під час розгляду іншої справи та за правилами, в тому числі й цивільного судочинства.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У цій справі заявниця звернулася до суду у порядку цивільного судочинства з метою встановлення в окремому провадженні фактів відсутності використання захопленого на підставі підроблених документів так званого «порому «Кислицький»» на ділянці Державного кордону України для цілей контрабанди та контрабанди зброї, переправлення на територію України агентів ворожих держав для здійснення диверсійної діяльності проти України, а також для організації незаконного переправлення на територію Румунію українських громадян; факт відсутності фактичного самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області; факт відсутності передання функції з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 , яка свого часу і виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»».

За змістом частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що:

«справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись з заявою про встановлення, зокрема факту відсутності використання захопленого на підставі підроблених документів так званого «порому «Кислицький», ОСОБА_1 посилається на те, що за результатом дізнання у кримінальному провадженні № 0003076 встановлено вчинення кримінальних правопорушень внаслідок підроблення, у тому числі акту технічного нагляду судна від 15.11.2015 року на ім`я ОСОБА_3 щодо порому «Кислицький» з підробленням підпису інженер-інспектора Peгiстpy судноплавства України ОСОБА_4 , зазначає, що вказані обставини також встановлені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 27.10.2023 року у справі № 509/409/23, ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі № 509/409/23, ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року у справі № 509/409/23; ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.02.2023 року у справі № 509/814/23, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2023 року у справі № 522/17149/22-Е, ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2023 року у справі № 522/6310/22 від 25.04.2022 року.

Вимоги заяви про встановлення факту відсутності фактичного самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області та факту відсутності передання функції з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 , яка свого часу і виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький» обґрунтовує наявністю зазначених фактів, посилаючись на самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області та передання функцій з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 .

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 просить у судовому порядку встановити юридичні факти відсутності обставин, які вважає дійсними та доведеними, зокрема судовими рішеннями під час розгляду судових справ судів різних предметних юрисдикцій.

Ні заява про встановлення факту, ні апеляційна скарга не містить посилань на те, які саме правові наслідки, що мають значення для виникнення, зміни або припинення суб`єктивних прав ОСОБА_1 настануть у випадку задоволення вимог заяви про встановлення фактів відсутності обставин, зокрема використання захопленого на підставі підроблених документів так званого «порому «Кислицький»»; фактичного самоусунення посадових осіб Державної прикордонної служби України від здійснення прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області; передання функції з прикордонного контролю поблизу села Кислиця Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншим особам зі злочинної організації прокурора ОСОБА_8 , яка свого часу і виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький», також відсутні відомості щодо мети встановлення цих фактів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що зі змісту заяви про встановлення факту, доводів апеляційної скарги та матеріалів справи вбачається, що факти, відсутність яких просить встановити ОСОБА_1 не вирішуються в порядку цивільного судочинства, оскільки від встановлення юридичних фактів щодо відсутності обставин не залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав ОСОБА_1 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо дослідження судом першої інстанції доказів та надання доказам правової оцінки під час постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом матеріали цивільної справи не досліджувались, а докази додані до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та доводи заяви оцінювались лише на предмет можливості розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Посилання скаржника на можливе сприяння діяльності злочинної організації на ділянці Державного кордону України не впливає на правильність вирішеного судом першої інстанції процесуального питання.

Відмова у відкритті провадження - це форма остаточного закінчення провадження на стадії відкриття, тому посилання на те, що судом першої інстанції фактично розглянуто заяву по суті без можливості надання пояснень по суті справи, позбавлення можливості надати пояснення в суді у відкритому судовому засіданні, не дослідження жодного з фактів, які просила встановити заявник апеляційний суд відхиляє, оскільки оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі, отже судом першої інстанції справа до розгляду не призначалась, судові засідання не провадились.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Згідно зі статтею 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Суд апеляційної інстанції не встановив таких порушень законодавства, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі, у зв`язку з чим, вимоги про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов