Справа № 289/306/21
Номер провадження 2/289/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мельниченко Наталії Михайлівни, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 28.11.2017 посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Мельниченко Н.М. та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 , яка хворіла та проходила лікування у КНП «ЖИТОМИРСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ОНКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР» Житомирської обласної ради та в КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» Радомишльської міської ради. 28.11.2017 ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті своєму сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомисрької області Мельниченко Н.М. На думку позивача, вказаний заповіт складений в той момент, коли внаслідок тяжкої хвороби її мати не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, у зв`язку з нестерпним болем, який вона зазнавала внаслідок хвороби, а також внаслідок медичного прийому наркотичних засобів, які були приписані їй для зменшення больових відчуттів. Відповідач скористався таким станом матері, проти її волі доставив до нотаріуса, де і було посвідчено заповіт.

Ухвалою суду від 10.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 67-68).

Ухвалою суду від 07.04.2021 призначено по справі посмертну судово-психіатричну екпертизу та зупинено провадження у справі (а.с. 110).

29.03.2021 від третьої особи надійшли пояснення, в яких вона зазначила, що вважає позовну заяву ОСОБА_1 необгрунтованою та безпідставною. Третя особа посилається на те, що 28.11.2017 до неї звернулась громадянка ОСОБА_3 з проханням посвідчити від її імені заповіт про те, що все належне майно (рухоме та нерухоме), де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на що законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, вона заповідає своєму сину ОСОБА_2 . На прохання ОСОБА_4 заповіт був складений третьою особою з її слів, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. При цьому, перед підписом заповіту, заповідачем, його текст, був прочитаний нею вголос та власноручно підписаний та відповідно дана інформація відображена в тексті заповіту. Волевиявлення ОСОБА_3 , під час посвідчення заповіту було вільним і усвідомленим та відповідало її внутрішній волі. ОСОБА_3 підтвердила, що не знаходиться у алкогольному, токсичному, наркотичному стані, та волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі. Цей факт викладений в тексті заповіту, під яким, рукою заповідачки, зроблений власноручний напис про те, що заповіт нею прочитаний уголос та з її слів записано вірно, а також скріплено особистим підписом. Долучені до позовної заяви копії медичних документів про обстеження хворої, не можуть бути належними та допустими доказами по справі, так як вони містять інформацію про обставини, які мали місце не на момент посвідчення заповіту (а.с. 89-92).

Ухвалою суду від 18.03.2024 поновлено провадження у справі (а.с. 189).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що його матір ОСОБА_3 приймала наркотичні засоби з 10.01.2018, тобто в момент посвідчення заповіту не перебувала в стані наркотичного сп`яніння.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зі змісту заповіту, який посвідчений 28.11.2017 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Мельниченко Н.М. вбачається, що ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно (рухоме та нерухоме), де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на що законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла своєму сину ОСОБА_2 . Також у заповіті зазначено, що на прохання заповідача текст нотаріально засвідчуваного заповіту виготовлений за допомогою комп`ютерної техніки. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 , і власноручно підписано (а.с. 66).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв (а.с. 44-45).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено такі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 зазначила, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх та не керувала ними внаслідок хвороби.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга

статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

З метою підтвердження чи відхилення доводів позивача щодо не можливості ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій під час складання заповіту, за клопотанням позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №794 від 19.12.2022 ОСОБА_3 на момент складання заповіту 28.11.2017 виявляла психічний розлад у формі органічного емоційного лабільного розладу. ОСОБА_3 на момент складання заповіту 28.11.2017 за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 180-187).

Так, в ході проведеної по справі судово-психіатричної експертизи, експертами досліджувалась медична документація, яка наявна в матеріалах даної цивільної справи, так і медичні картки стаціонарного, амбулаторного хворого на ім`я хворої ОСОБА_3 , в яких зазначались як наявні в останньої хвороби, так і призначене лікарями лікування.

Будь-яких інших доказів, які б спростували висновки проведеної по справі посмертної судово-психіатричної експертизи та доводили б обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, позивачем суду не надано.

При цьому, позивачем в ході розгляду справи не ініціювалось питання щодо проведення по справі повторної чи додаткової експертизи для визначення психічного стану спадкодавиці.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій, а волевиявлення останньої на складання спірного заповіту не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

При цьому необхідно приймати до уваги, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).

Доводи позивача щодо наявності в матері онкозахворювання, вживання нею сильно діючих препаратів, які впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій, суд не бере до уваги, оскільки зазначені обставин не доведені по справі жодним доказом, натомість згідно висновку проведеної по справі судово-психіатричної експертизи померла ОСОБА_3 на момент складання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Керуючись ст. ст. 16, 30, 202, 203, 215, 225, 1216, 1217, 1234, 1257 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 89, 110, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мельниченко Наталії Михайлівни (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 25.09.2024.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО