Справа №371/1363/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач мотивувала позовні вимоги тим, що 27 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. на підставі виконавчого напису № 5228 від 25 серпня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Про дане провадження позивачка дізналась з ЄДРВП. Ознайомившись з вищевказаними документами, позивачка вважає виконавчий напис № 5228 від 25 серпня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню, так як вимога стягувача не є безспірною, а при вчинені виконавчого напису грубо порушено вимоги діючого законодавства. Зокрема, згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, в порушення п. 2.3. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору не менше як за 30 днів до вчинення виконавчого напису не було. Нотаріус не повідомляв позивача про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Всупереч зазначеному вище, приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис, не перевіривши існування у стягувача на момент звернення права, за захистом якого він звернувся до нотаріуса. Отже нотаріус та відповідач наведені вище обставини не з`ясували і у нотаріуса були відсутні повноваження для вчинення виконавчого напису. Таким чином, спірний виконавчий напис є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним, просила суд визнати виконавчий напис № 5228 від 25.08.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з позивачки на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 25 475,87 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 11 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 05 квітня 2024 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання на 05.09.2024 року сторони не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялась, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_2 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження (ВП № НОМЕР_2 від 27 вересня 2021 року). Постанова складена на підставі виконавчого напису № 5228 від 25 серпня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 25475,87 грн, відповідно до кредитного договору № 90967404 від 08 серпня 2011 року, укладеного з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем, оскільки йому не було надано, серед іншого, первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність».

В той же час, з чого саме суд першої інстанції зробив такий висновок залишається незрозумілим, оскільки ті документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, в матеріалах справи відсутні.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи, що позовні вимоги позивач ґрунтувала на твердженні про те, що виконавчий напис було вчинено на підставі доказів, які не відповідають вимогам закону, такі свої твердження позивач мала належним чином довести, зокрема шляхом подання відповідних до суду доказів. У разі, якщо сторона має певні труднощі в отриманні доказів чинним процесуальним законом передбачені процедури сприяння стороні в можливості їх здобуття та подачі до суду, такі як витребування доказів, їх забезпечення, надання судових доручень, тощо. В той же час, зважаючи на принцип змагальності судового розгляду, вказані процедури можуть бути реалізовані виключно за ініціювання їх стороною шляхом заявлення суду відповідного клопотання. В той же час жодної із наведеної дії в ході розгляду справи позивачем зроблено не було.

При цьому, в оскарженому рішенні суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Не зважаючи на вказані положення закону, за відсутності жодних доказів на підтвердження позиції позивача, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 березня 2024 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» (, 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8) судовий збір у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять грн) 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько