КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати,

за апеляційною скаргою державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Осіпенко Л.М.,-

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з названим позовом до суду.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 820 523 грн 12 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 29 червня 2016 року по 10 березня 2023 року перебував у трудових відносинах із ДП «ЗАВОД 410 ЦА».

14 березня 2023 року позивача звільнено з посади заступника генерального директора з правових питань ДП «ЗАВОД 410 ЦА». Заробітна плата на день звільнення не виплачена, розрахунок з позивачем не проведено.

Позивач зазначав, що за період з квітня 2022 по березень 2023 відповідач нарахував, але не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 820 523 грн 12 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 820 523 грн 12 коп., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнутоз державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ДП «ЗАВОД 410 ЦА» просить рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 166 261 грн 00 коп. скасувати та відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник ДП «ЗАВОД 410 ЦА» вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення вимог трудового законодавства, відповідач при звільненні нарахував, але не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату. Розмір заборгованості підтверджено долученою до матеріалів справи довідкою, виданою ДП «ЗАВОД 410 ЦА».

Колегія суддівпогоджується з висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 29 червня 2016 року по 14 березня 2023 року перебував у трудових відносинах з ДП «ЗАВОД 410 ЦА».

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника генерального директора з правових питань, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП.

До матеріалів справи позивачем долучено довідку № 61 від 21 березня 2023 року, видану ДП «ЗАВОД 410 ЦА».

Відповідно до якої, за період з квітня 2022 року по березень 2023 року відповідачем нараховано ОСОБА_1 дохід в розмірі 820 523 грн 12 коп., з яких до виплати 654 262 грн 12 коп.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказав, що на день звільнення відповідачем не виплачена заробітна плата та не проведено розрахунок. На момент звернення із позовом заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати не погашена.

За вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади заступника генерального директора з правових питань ДП «ЗАВОД 410 ЦА» 14 березня 2023 року. Відповідач у день звільнення не провів розрахунок із позивачем.

Відповідно до довідки, виданої ДП «ЗАВОД 410 ЦА», ОСОБА_1 період з квітня 2022 року по березень 2023 року нараховано дохід в розмірі 820 523 грн 12 коп., з яких до виплати 654 262 грн 12 коп.

ДП «ЗАВОД 410 ЦА» не надано до суду доказів на підтвердження виконання ними зобов`язань щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1 .

Так, доказами фактичного виконання трудових обов`язків можуть бути, зокрема журнал реєстрації виходу на роботу з підписом працівника, відеозаписи з камер спостереження на пропускних пунктах, робочому місці, листування з клієнтом, показання колег по роботі, контрагентів, підписи працівника на платіжних документах, квитанції, документи про перерахування коштів на картковий рахунок на підтвердження розрахунку із заробітної плати.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 761/2846/16-ц, провадження № 61-302св17, від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19, провадження № 61-16667св21, від 05 квітня 2023 року у справі № 295/14567/20, провадження № 61-11818св21.

Згідно із відомостями із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, позивачу нарахована заробітна плата за весь період його перебування в трудових відносинах з ДП «ЗАВОД 410». Вказане підтверджує фактичне виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків.

У зв`язку з неналежним виконанням ДП «ЗАВОД 410 ЦА» зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, утворилася заборгованість в розмірі 820 523 грн 12 коп.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 820 523 грн 12 коп.

За ст. 168.1.2. Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35 - 1 цього Кодексу.

Згідно до роз`ясненень постанови Пленуму Верховного Суду України від грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці»: «задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в

рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що

підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового

податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та

працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього

податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в

резолютивній частині рішення».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір невиплаченої заробітної плати становить 654 262 грн 12 коп. за вирахуванням податків та зборів, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ДП «ЗАВОД 410» заперечило щодо розміру нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки перевіркою Державної аудиторської служби України встановлено численні порушення нарахування заробітної плати у підприємстві.

Апелянтом не надано жодних доказів на спростування розміру заборгованості, яка зазначена відповідачем у довідці № 61 від 21 березня 2023 року. Матеріали не містять довідки про перерахунок заборгованості ОСОБА_1 внаслідок проведеної перевірки.

Доводи апеляційної скарги про те, що видана ДП «ЗАВОД 410» довідка № 61 від 21 березня 2023 року є неналежним доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем жодними належними доказами не спростовано визначений розмір заборгованості щодо виплати заробітної плати позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві представник ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 надано: копію договору про надання правничої допомоги від 25 травня 2023 року № КВ-; копію завдань № 001 до договору про надання правничої допомоги; копію акту виконаних робіт від 15 січня 2024 року; копію розрахунку № КВ-0001 від 15 січня 2024 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення та підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, про стягнення з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 19 березня 2024 рокуухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргудержавного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко