Справа № 283/2558/23
провадження №2/283/72/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2024 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

13.10.2023 представник позивача адвокат Найда К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВС №1208032 від 30.05.2023, звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, в обґрунтування якої зазначила наступне.

25.05.2020, близько 08 год. 40 хв., водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався проїзною частиною дороги вулиці Академіка Туполєва зі сторони вулиці Салютної в напрямку вулиці Стеценка в місті Києві, в другій смузі, при наявності двох смуг попутного та двох смуг зустрічного напрямків руху, із перевищенням максимально допустимої швидкості в населених пунктах, при цьому наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу.

В цей час попереду, в першій смузі попутного напрямку рухався невстановлений трактор із причепом, який зменшував швидкість та зупинився перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, надаючи дорогу пішоходам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які рухалися через проїзну частину нерегульованого пішохідного переходу справа-наліво відносно руху автомобіля «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зменшив швидкість свого автомобіля аж до його зупинки, продовжив свій рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лівої гомілки у вигляді уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в проксимальній третині (зі зміщенням уламків).

25.05.2020 ОСОБА_1 було доставлено до КНП «КМКЛ №9», де останній перебував на лікуванні до 02.06.2020. В результаті обстеження ОСОБА_1 було поставлено діагноз: багатоскалковий перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, больовий синдром з помірним порушенням функції.

10.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до лікаря-консультанта ортопеда травматолога ОСОБА_4 для отримання висновку спеціаліста, яким ОСОБА_1 було встановлено наступний діагноз: сповільнено-слабоконсолідуючі МОС переломи обох кісток лівої гомілки в в/3 з вираженим порушенням функції ходьби і лівої ноги.

10.12.2020 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у фізіотерапевтичному відділенні Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання до 05.01.2021 з діагнозом: мас. перелом лівої гомілки.

27.01.2021 ОСОБА_1 Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи Житомирської області встановлено ІІІ групу інвалідності.

23.02.2022 ОСОБА_1 Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи Житомирської області було продовжено ІІІ групу інвалідності.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АльфаГарант», поліс №180700925.

Таким чином, посилаючись на норми ч.1, ч.2 та ч.5 ст.1187 ЦК України, ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон України №1961-IV від 01.07.2004) позивач вважає, що має місце страховий випадок та, відповідно, він має право на відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної його здоров`ю.

25.05.2022 представник позивача надіслав на електронну поштову адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом України №1961-IV від 01.07.2004, із заявами на виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 59509,80 грн., з яких 56676,00 грн. сума відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, а 2833,80 грн. сума відшкодування моральної шкоди.

Згідно з листом ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 17.02.2023 №12/790, страховик не визнає майнових вимог та не може прийняти вмотивоване рішення про здійснення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), оскільки водій відшкодував в повному обсязі збитки, завдані злочином та на момент розгляду справи судом у потерпілого не було претензій щодо відшкодування шкоди, а також документ, яким встановлена група інвалідності датований 27.01.2021, тобто до розгляду справи в суді 04.03.2021.

Разом з тим, ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_2 надавав йому допомогу, пов`язану із відшкодуванням витрат на відновлення здоров`я, проте не на лікування. Таким чином, відповідач помилково об`єднав шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого та шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим. Також недостовірним є твердження відповідача щодо відсутності претензій з боку ОСОБА_5 щодо відшкодування шкоди до страховика на момент судового розгляду справи №761/31126/20, оскільки повідомлення та заяви на виплату страхового відшкодування позивачем було подано 25.05.2022, тобто в межах передбаченого ст.37 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 трирічного строку для подання відповідної заяви.

Отже, в порушення п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 відповідач не здійснив виплату позивачеві страхового відшкодування, що і стало причиною його звернення до суду за захистом свого порушеного права з позовом про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Обґрунтовуючи розмір сум, пред`явлених до стягнення, представник позивача зазначила наступне.

Щодо розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою позивачем працездатності:

Пунктом 26.2 ст.26 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 визначено мінімальні розміри страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, зокрема, у разі встановлення потерпілому ІІІ групи інвалідності 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Станом на день настання страхового випадку Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 4 723 гривень, з 01 вересня 5 000 гривень. Отже, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 56676,00 грн., яка визначається шляхом добутку мінімальної заробітної плати на 12 її розмірів.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди:

Згідно з ст. 26-1 Закону України №1961-IV від 01.07.2004, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи фактичні обставини по справі та виходячи з розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, розмір страхового відшкодування моральної шкоди складає 2833,80 грн. (56676,00 грн. х 5%).

Щодо розміру пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування:

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за який вона нараховується, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідач отримав заяви на виплату страхового відшкодування 25.05.2022. Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату на користь позивача страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності та моральної шкоди до 22.08.2022 включно. Проте, вказане відшкодування відповідач не здійснив і на даний час. Тому, період нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання починається з 23.08.2022 (з наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) та закінчується 30.05.2023 (день подання позову до суду, цивільна справа №283/1632/23).

Представник позивача здійснювала розрахунок пені за наступною формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100,

де С сума заборгованості за період,

2 УСД подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання складає 282 днів.

Облікова ставка НБУ за період прострочення та розмір пені: 23.08.2022 - 30.05.2023 : 25,00 (облікова ставка НБУ) 59 509,80 (сума боргу) x (2 x 25,00 : 365) x 281 днів (прострочення) : 100 = 22907,20 грн.

Отже, розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 59509,80 грн. з 23.08.2022 по 30.05.2023 становить 22907,20 грн.

Щодо розрахунку інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виплати страхового відшкодування:

Згідно з роз`ясненнями, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Методики розрахунків штрафних санкцій, у разі коли опубліковано індекси інфляції не за всі календарні місяці в межах зазначеного строку, суму заборгованості з урахуванням інфляції буде розраховано станом на останній день останнього місяця, за який опубліковано індекс інфляції (вересень 2022 - 101,90 %, жовтень 2022 - 102,50%, листопад 2022 - 100,70%, грудень 2022 - 100,70%, січень 2023 - 100,80 %, лютий 2023 - 100,70%, березень 2023 - 101,50%, квітень 2023 - 100,20%).

Розрахунок інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 59 509,8 грн. з 23.08.2022 по 30.05.2023:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100),

де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період IIc (101,90:100) x (102,50:100) x (100,70:100) x (100,70:100) x (100,80:100) x (100,70: 100) x (101,50:100) x (100,20:100) = 1.09340425.

Інфляційне збільшення: 59 509,80 x 1.09340425 - 59 509,80 = 5558,47 грн.

Отже, інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 59509,8,00 грн. з 23.08.2022 по 30.05.2023 становить 5558,47 грн.

Щодо 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування:

Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування у сумі 59509,8,00 грн. з 23.08.2022 по 30.05.2023:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100,

де С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

1374,43 = 59509,80 x 3 % x 281 : 365 : 100

Отже, три відсотки річних за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 59509,80 грн. з 23.08.2022 по 30.05.2023 становить 1374,43 грн.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок ДТП 59509,80 грн. та штрафні санкції, індекс інфляції у загальному розмірі 29840,10 грн.

Обґрунтовуючи розмір судових витрат, пред`явлених до стягнення, представник позивача зазначила наступне.

16.05.2022 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №ЗД 774.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, які позивач очікує понести, становить 18000,00 грн. Вказану суму представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Явка та позиція сторін по справі:

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 04.12.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Найда К.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Білинова А.В., яка діє в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі довіреності №01/123-47 від 02.01.2023, до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань до суду не надходило. Разом з тим, 26.12.2023 до суду надійшов відзив від відповідача на позовну заяву про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому представник відповідача просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, виходячи з наступного. На думку представника відповідача, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 шкоди у зв`язку з інвалідністю останнього, оскільки водій ОСОБА_2 сплатив позивачу шкоду, завдану його здоров`ю без попереднього погодження з страховиком.

Відповідач вважає, що ОСОБА_2 відшкодував в тому числі і шкоду у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 , адже ІІІ група інвалідності була призначена останньому ще 27.01.2021, тобто за 3 місяці до постановлення 04.03.2021 Шевченківським районним судом міста Києва ухвали у кримінальному провадженні №761/31126/20 про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. Отже, на думку представника відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими, адже позивач не може отримати подвійне відшкодування за вказаним випадком. Крім того, 22.03.2023 МСЕК було переглянуто рішення і скасовано ІІІ групу інвалідності для позивача.

Також, представник відповідача зазначає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не порушувало строків для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, оскільки в межах встановленого законодавством 90-денного строку, листом від 17.02.2023, повідомило позивача про неможливість такої виплати та необхідності подання доказів, підтверджуючих право на отримання ОСОБА_1 страхового відшкодування.

26.12.2023 представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, яку просила застосувати до позовної вимоги щодо стягнення пені, оскільки спеціальна позовна давність в один рік, передбачена ст.258 ЦК України, пройшла.

Також 26.12.2023 представник відповідача подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, мотивуючи її тим, що Товариство не порушувало жодних законних прав та інтересів позивача, а також у зв`язку з їх не співмірністю порівняно зі складністю справи, розміром позовних вимог.

Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

25.05.2020, близько 08 год. 40 хв., водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався проїзною частиною дороги вулиці Академіка Туполєва зі сторони вулиці Салютної в напрямку вулиці Стеценка в місті Києві, в другій смузі, при наявності двох смуг попутного та двох смуг зустрічного напрямків руху, із перевищенням максимально допустимої швидкості в населених пунктах, при цьому наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу.

В цей час попереду, в першій смузі попутного напрямку рухався невстановлений трактор із причепом, який зменшував швидкість та зупинився перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, надаючи дорогу пішоходам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які рухалися через проїзну частину нерегульованого пішохідного переходу справа-наліво відносно руху автомобіля «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зменшив швидкість свого автомобіля аж до його зупинки, продовжив свій рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лівої гомілки у вигляді уламкового перелому обох кісток лівої гомілки в проксимальній третині (зі зміщенням уламків).

За фактом порушення правил безпеки дорожнього руху (ч.1 ст.286 КК України) відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження №0000480 від 26.05.2020 та передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою суду від 04.03.2021 у справі №761/31126/20 клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим та закрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 26.05.2020.

Також в ухвалі зазначено, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив суду, що після ДТП обвинувачений приймав активну участь у його житті, надавав йому матеріальну допомогу, пов`язану із відшкодуванням витрат на відновлення здоров`я, жодних претензій ані морального, ані матеріального характеру він до обвинуваченого не має, тому просить звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст.46 КК України у зв`язку з примиренням між ними (а.с.13-14).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6427 від 02.06.2020 (через декілька днів після дорожньо-транспортної пригоди) лікарем КНП «КМКЛ №9» ОСОБА_1 встановлено діагноз: багато скалковий перелом верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, больовий синдром з помірним порушенням функції. Також лікарем призначено ОСОБА_1 лікування медикаментозне та оперативне (а.с.14 зворот-15).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста, виданого 10.11.2020 лікарем КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського», ОСОБА_1 встановлено діагноз: сповільнено-слабоконсолідуючі МОС переломи обох кісток лівої гомілки в в/3 з вираженим порушенням функції ходьби і лівої ноги (а.с.15 зворот).

Згідно з картою хворого, який лікується у фізіотерапевтичному відділенні, заведеної в Малинському МРТМО, ОСОБА_1 має діагноз: МОС перелом кісток лівої гомілки, у зв`язку з чим з 21.12.2020 по 05.01.2021 йому назначені процедури (а.с.16).

З довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №288600 вбачається, що ОСОБА_1 27.01.2021 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з вищезазначеною травмою, з терміном дії до 27.01.2022 (а.с.17).

З довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №589236 вбачається, що ОСОБА_1 23.02.2022 продовжено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, з терміном дії до 23.02.2023 (а.с.18 зворот).

За результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Chevrolet-Tacuma UA75Z», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Поліс №180700925 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 25.05.2020 був діючим (а.с.20).

24.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з відповідними заявами про дорожнього-транспортну пригоду та на виплату страхового відшкодування (а.с.20 зворот-21).

До вищезазначених заяв ОСОБА_1 подано наступні документи: витяг з ЄДР копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2021 по справі №761/31126/20, завірені копії паспорта та ІПН, копія довіреності від ОСОБА_1 на ОСОБА_7 , копія пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , довідки до акта МСЕК, індивідуальні програми реабілітації інваліда.

Відповідно до листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» №12/790 від 17.02.2023, надані ОСОБА_1 копії документів по лікуванню датовані травнем-червнем 2020 року та документи щодо встановлення інвалідності січнем 2021 року, тобто до розгляду справи в суді 4 березня 2021 року та на час розгляду кримінального провадження судом у потерпілого не було претензій щодо відшкодування шкоди, оскільки обвинувачений відшкодував у повному обсязі збитки, завдані злочином. З вказаних причин Товариство не визнало майнові вимоги та не змогло прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

У даному листі також зазначено, що у разі наявності документів, що підтверджують витрати на лікування, які були понесені після судового розгляду справи, та не відшкодовані винуватцем ДТП, страхова компанія розгляне їх у найкоротші строки та прийме відповідне рішення (а.с.23 зворот).

З листа Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради №99 від 09.03.2023 вбачається, що 22.02.2023 при черговому огляді на комісії МСЕК ОСОБА_1 інвалідом не визнаний. В 2021-2022рр. ІІІ група інвалідності встановлена у зв`язку з наслідками побутової травми, отриманої 25.05.2020: перелому обох кісток лівої гомілки (а.с.24).

Мотиви та застосовані норми права.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Щодо позовної вимоги, яка стосується відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності:

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ст.1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Отже, відсутність вини водія транспортного засобу, закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє його та страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Завдання шкоди ОСОБА_5 підтверджується медичною документацією, наявною в матеріалах справи, а тому вина заподіювача шкоди не вимагається.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, ч. 3 цієї ж статті зазначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом встановлено, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_1 , оскільки останній повідомив суду, що обвинувачений надавав йому матеріальну допомогу, пов`язану із відшкодуванням витрат на відновлення здоров`я. Також встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з тим, 24.05.2022 ОСОБА_1 були направлені повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у зв`язку із стійкою втратою працездатності, відшкодування моральної шкоди.

На підтвердження втрати працездатності позивачем надано суду у якості доказів медичну документацію та довідки до акта огляду МСЕК.

Судом також встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди 27.01.2021 ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності (причина інвалідності: загальне захворювання із враженням опорно-рухового апарату), яка встановлена до 27.01.2022.

23.02.2022 ІІІ групу інвалідності ОСОБА_1 продовжено до 01.03.2023.

Листом Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради підтверджено, що ІІІ група інвалідності від загального захворювання встановлена ОСОБА_1 у 2021-2022рр. у зв`язку з наслідками побутової травми, отриманої 25.05.2020: перелому обох кісток лівої гомілки по причині ДТП, яка мала місце 25.05.2020.

22.02.2023 ОСОБА_1 за результатами огляду МСЕК інвалідом не визнаний.

На момент звернення ОСОБА_1 з цією позовною заявою до суду ТДВ СК «Альфа Гарант» не вчинено дій, направлених на виплату потерпілому страхового відшкодування, незважаючи на відсутність випадків, передбачених ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», коли шкода не відшкодовується.

Відмовляючи ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою останнім працездатності, ТДВ СК «Альфа Гарант» помилково об`єднало шкоду, пов`язану з лікуванням та шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно з ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Станом на день настання страхового випадку 25.05.2020 Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 4 723 гривень, з 01 вересня 5 000 гривень. Отже, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 56676,00 грн., яка визначається шляхом добутку мінімальної заробітної плати на 12 її розмірів.

З врахуванням зазначеного, зі страхової компанії підлягає відшкодуванню на користь позивача шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим у розмірі 56676,00 грн.

Щодо позовної вимоги, яка стосується страхового відшкодування моральної шкоди:

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Суд вважає, що позивач зазнав певних страждань та фізичного болю, перебував на лікуванні, переніс оперативне втручання, мав погіршення свого стану здоров`я, певний час змушений був відвідувати медичні заклади, вживати ліки. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності та відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2833,80 грн.

Щодо позовної вимоги, яка стосується стягнення пені за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування, а також інфляційного збільшення суми боргу та трьох відсотків річних:

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що розмір пені в сумі 22907,20 грн. був розрахований представником позивача за період з 23.08.2022 (90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) по 30.05.2023 (дата звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, який ухвалою суду від 28.09.2023 залишено без розгляду, цивільна справа №283/1632/23), позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 13.10.2023, і представником відповідача була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, слід відмовити.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд бажає зазначити наступне.

Згідно з ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог п.36.5 ст.36 Закону України №1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов`язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно -правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01.06.2016 у справі №6-927цс16.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного можна зробити висновок, що необхідною умовою для застосування ст.625 ЦК України та стягнення інфляційних та 3% річних є, в тому числі, наявність безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування.

Разом з цим, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 листом №12/790 від 17.02.2023 про те, що у разі надання доказів, підтверджуючих право на отримання страхового відшкодування, страховик розгляне документи в строки, передбачені законодавством, зокрема, засвідчену копію висновку судово-медичного експерта щодо обстеження ОСОБА_1 , як потерпілої внаслідок ДТП особи, а також документів, які підтверджують розмір неотриманих доходів за підтверджений закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, пов`язаної з лікуванням травм, отриманих в результаті ДТП, що сталася 25.05.2020.

З вказаних підстав суд відмовляє позивачем у стягненні інфляційних витрат за прострочення виплати страхового відшкодування, а також 3% річних.

Розподіл судових витрат по справі.

Витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги:

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

29.03.2022 між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та адвокатом Найдою К.В. було укладено Договір про залучення адвоката до надання професійної правничої допомоги №29/03-22 (а.с.32 зворот-33).

16.05.2022 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №3Д 774, відповідно до якого адвокатське об`єднання представляє інтереси ОСОБА_1 (а.с.24 зворот).

Відповідно до Додатку до Договору про надання професійної правничої допомоги №3Д 774 від 18.05.2022, сторони погодили, що плата за надані адвокатським об`єднанням послуги становить 3000,00 грн./год. (а.с.29 зворот).

Згідно з детальним розрахунком робіт (наданих послуг) від 30.05.2023, Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» було надано ОСОБА_1 наступні юридичні послуги: консультації (тривалістю 1 год., вартістю 3000,00 грн.); підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд (тривалістю 3 год., вартістю 9000,00 грн.); підготовка та подання позовної заяви в суд (тривалістю 2 год., вартістю 6000,00 грн.). Тобто загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 6 годин, а загальна вартість послуг становить 18000,00 грн. (а.с.30).

Платіжні документи про оплату позивачем вартості витрат на надання професійної правничої допомоги у матеріалах справи відсутні.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, 26.12.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує заперечення відповідача, яке викладено у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Визначаючи розмір витратна правничу допомогу суд враховує, що Адвокатське об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» за родом своєї діяльності у сфері права спеціалізується на позовах про відшкодування страхового відшкодування із страхових компаній.

Враховуючи категорію справи, ця справа є типовою і предмет спору в ній не є складним та містить лише аналогічні епізоди спірних правовідносин, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення.

Суд вважає, що підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви, підготовка та подання позовної заяви в суд не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката і не було необхідності у додатковому аналізі обставин справи, вивченні нормативно-правової бази та угазальненні судової практики.

Тому, враховуючи складність даної справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії необхідності подання відповідних заяв з процесуальних питань, та значимості таких дій у справі, реальності адвокатських витрат, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді у розмірі 9000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються (…) позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Згідно з ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.12,23,76,81,258,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (код , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , 56 676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою позивачем працездатності.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (код , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 80 копійок страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (код , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (код , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26) на користь держави судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 січня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 ;

Відповідач: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки,26.

Суддя