справа № 278/1049/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2024 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -
Направленим позовом заявниця просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільним сумісним майном сторін автомобіль, залишивши його у власності відповідача із стягненням на користь позивачки половину його вартості. У обґрунтування заявленого зазначає, що за час шлюбу і за спільні кошти подружжя було придбано спірне майно. Наразі, шлюб між сторонами розірваний, а автомобілем фактично користується відповідач. Позивачка не має доступу до такого майна і відповідач у добровільному порядку не йде на контакт з приводу вирішення цього питання.
Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено.
Відповідач, будучи повідомленим про існування даного судового провадження свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів суду на дослідження не надав.
Із врахуванням вищевказаних фактичних обставин, судом ухвалено здійснювати розгляд цієї справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали наявні у справі, судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.
Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, є матір`ю неповнолітньої дитини з інвалідністю.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 2 серпня 2014 року по 20 квітня 2023 року.
5 липня 2022 року відповідач зареєстрував права власності на автомобіль марки "ФОЛКСВАГЕН Гольф" 2002 року випуску з реєстраційним номером " НОМЕР_1 ". Вартість даного автомобіля станом на 30 червня 2023 року становить 163 460 гривень.
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ст. 71 СК України).
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами й усталену судову практику у даних правовідносинах суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Суд вважає заявлене майно спільним сумісним, як таке, яке придбане за час шлюбу і зворотного відповідач не наводив та не спростовував, а отже відсутні підстави стверджувати інше.
За таких обставин, сторони є спільними сумісними власниками зазначеного майна.
Вирішуючи питання про припинення права спільної сумісної власності подружжя та про розміри часток сторін, суд вирішує наступне. Сторонами не заявлялось про відступ від рівності часток. Таким чином вони є співвласниками в рівних частках.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача половини вартості автомобіля та визнання його повним власником такого майна відповідачем не надана згода на такі дії, а отже стягнення коштів задоволенню не підлягає, а автомобіль має залишитись у спільній частиковій власності сторін.
Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь держави судові витрати від сплати яких позивачка була звільнена при зверненні до суду. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_3 ) автомобіль марки "ФОЛКСВАГЕН Гольф" 2002 року випуску з реєстраційним номером " НОМЕР_1 ".
Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки "ФОЛКСВАГЕН Гольф" 2002 року випуску з реєстраційним номером " НОМЕР_1 " визнавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 співвласниками такого рухомого майна з часткою кожного по 1/2 частини.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 23 вересня 2024 року.

Суддя Євген Татуйко