КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8822/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/2834/23

17 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Маркєлової В.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 134 955,00 грн основного богу, 14 017,24 грн інфляційних втрат, 3 510,50 грн 3% річних та 5 158,91 грн пені.

Позовну заяву обґрунтував тим, що умовами договору, укладеного між ТОВ «Будсервісматеріали» та ОСОБА_1 передбачено його виконання лише за адресою: АДРЕСА_11, паркомісця НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6, НОМЕР_7 .

01.05.2020 року відповідачу була надіслана пропозиція укласти договір та проект договору № 01-05-20-44А/Ср12 про надання послуг, 01.02.2022 року - пропозиція укласти договір та проект договору № 01-02-22-50А/Ср12 та 01.10.2022 року пропозиція укласти договір та проект договору № 01-10-22-НОМЕР_7/Ср12 про надання послуг.

Оскільки відповідач, отримавши пропозицію укласти договір, не надав жодних заперечень щодо цього, свідчить про те, що відповідач прийняв умови договору.

Згідно договору щомісячна плата за утримання автостоянки складає 410,00 грн. за обслуговування одного машиномісця, а починаючи з 01.10.2021 року згідно додаткової угоди 580 грн., разом за п`ять машиномісць 2 900,00 грн.

В період з 01 лютого 2020 року по 01 лютого 2023 року відповідач не сплачував витрати за обслуговування машиномісця та не приймав участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території.

Станом на 01 лютого 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 134 955,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку становить 14 017,24 грн.

Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 3 510,50 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне внесення платежів була нарахована пеня у розмірі 5 158,91 грн.

Представник відповідача - адвокат Давлєтова О.В. засобами поштового зв`язку подала відзив в якому заперечує проти задоволення позовної заяви повністю з наступних підстав:

1). Позивачем, в якості доказу виникнення боргових зобов`язань, надано наступні документи: пропозиція № 20 від 19.10.2022 р. про укладення договору з проектом договору № 0 1 - 10-22-НОМЕР_7/Ср12 від 01.10.2022 р.; пропозиція № 5 від 02 лютого 2022 р. про укладення договору з неповним текстом проекту договору № 01 -02-22-50А /С р 12 від 01.02.2022 р.; пропозиція № б/н від 15.09.2021 р. про укладення додаткової угоди до Договору № 0 1 - 05-20-44А /ср12 від 01.05.2020 р. з проектом такої додаткової угоди; повідомлення ТОВ «Будсервісматеріали» від 09.11.2016 р № 108 про наявність заборгованості станом на 09.11.2016 р.; 5 (п`ять) описів до цінних листів.

Відповідач вважає надані документи сфабрикованими, оскільки ним не було отримано пропозицій про укладення договору та не було повідомлено про існування таких документів, а позивач не надав належних доказів про відправлення зазначених вище документів, оскільки доказами відправлення та отримання документів є квитанція та повідомлення про вручення.

Зазначає, що описи вкладення у цінний лист, надані за 2014, 2017, 2019 роки - не стосуються боргового періоду, зазначеного в позовній заяві. Ще два описи - з нечітким відбитком печатки, що не дає можливості встановити їх точну дату, а тому немає однозначного розуміння, якого з перелічених вище документів стосуються ці описи.

В усіх наданих позивачем описах, відсутні реквізити договорів і пропозицій до них з номером і датою, за якими можливо ідентифікувати документи, що підкріплені до позовної заяви.

Отже, позивач безпідставно стверджує, що відповідач був належним чином повідомлений щодо існування пропозицій укласти договір про надання послуг, а надані позивачем описи є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем зазначених документів, та є такими, що вводять суд в оману.

2). Щодо тверджень позивача про те, що відповідач акцептував пропозицію укласти договір (договори).

Позивач стверджує, що з відповідачем було погоджено укладення договорів про надання послуг, посилаючись на ч. 1 ст. 205 ЦК України, в якій зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Позивач сам собі суперечить, стверджуючи, що договори були укладені в усній формі. Оскільки, з одного боку, є твердження позивача про те, що договір укладено усно, а з іншого - позивач до позовної заяви додає письмову пропозицію укласти письмовий договір та проекти письмових договорів, що свідчить про те, що позивач пропонував укласти договір саме в письмовій формі. В самих же доданих до позовної заяви проектах договорів відсутній підпис відповідача, який слугував би підтвердженням, що договір укладено.

Позивач зазначає, що договір вважається укладеним, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Виходячи з предмету проектів договорів, наданих позивачем, - це двосторонній, консенсуальний, відплатний договір. Відповідно, такий вид договору вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а не за принципом мовчазної згоди, як стверджує позивач. З цього приводу варто зазначити, що, як випливає із загальних положень про способи волевиявлення при здійсненні правочину (ч. З ст. 205 Цивільного кодексу України) - акцепт не може виражатися мовчанням. Юридичне значення надається виявленню волі мовчанням лише у випадках, встановлених договором або законом. Наприклад, відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо після закінчення договору найму наймач продовжує користуватися майном, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця (мовчання), договір вважається поновленим на строк, який був раніш е встановлений договором. Також надані до позовної заяви договори не є публічними та є не договорами приєднання у розумінні ст.ст.633, 634 ЦК України, тому позивач помилково вважає, що договір про надання послуг, який є двостороннім, укладається в односторонньому порядку без узгодження істотних умов з іншою стороною.

Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують реальність укладення та виконання договорів, згідно яких просить стягнути заборгованість.

3). Щодо заборгованості за період з 01.01.2020 р. по 01.02.2023 р. в розмірі 134 955, 00 грн - основного боргу, 14 017,24 грн - інфляційної складової боргу, 3 510, 50 грн - 3 % річних, 5 158,91 грн - пені, та 2 684, 00 грн - судового збору.

Позивач на підтвердження заборгованості з лютого 2020 року по січень 2023 року надав наступні документи:

- розрахунок заборгованості;

- розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.03.2017;

- розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.10.2021;

- розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті комунальних послуг власника паркомісця № НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_12 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за проектами договорів про надання послуг, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01.03.2017 не входить до боргового періоду, тому є неналежним доказом для підтвердження розрахунків.

Водночас, позивач не надав до суду первинних бухгалтерських документів щодо підтвердження наявності заборгованості, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми штрафних санкцій, зазначені в розрахунку, є правильними.

Щодо 14 017,24 грн - інфляційної складової боргу, 3 510, 50 грн - 3 % річних, 5 158.91 грн - пені представник зауважує, що Постановою КМУ від 5 березня 2022 року № 206, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Підтвердження підстав нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних в період дії воєнного стану позивачем не надано.

Отже, нарахування на заборгованість Відповідачу неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за період воєнного стану є необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить постанові КМУ від 5 березня 2022 року № 206 В умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

4). Щодо встановлення факту надання відповідачу послуг.

Позивач стверджує, що надає послуги, проте, для підтвердження складових тарифів за обслуговування паркінгу, утримання його в належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), Позивач не надав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, та інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, а саме: пультове спостереження СПГ, обслуговування систем контролю загазованості, обслуговування вентиляції, прибирання паркінгу, обслуговування СПС, відеоспостереження та СКУД, підтверджуючі документи щодо необхідності заміру опору ізоляції один раз на рік та інших систем паркінгу.

В статтях витрат позивача є пункти з пожежної безпеки такі як, - замір опору ізоляції, перезарядки вогнегасників, перекантування пожежних рукавів, обслуговування систем протипожежної автоматики. Позивач на виконання Постанови КМУ від 5 червня 2013 р. № 440 «Про затвердження Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» зобов`язаний отримати «декларацію відповідності матеріально-технічної бази підприємства чи господарства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» та, відповідно, позивач повинен долучити копію цієї декларації, як належний доказ надання послуг з пожежної безпеки та підтвердження пожежної безпеки всіх мешканців будинку і власників паркомісць в цілому.

Разом з тим, позивачем не надано обґрунтування підстав для оплати відповідачем заробітної плати, працівникам ТОВ «Будсервісматеріали»: головному бухгалтеру, економісту, юристу, директору, начальнику відділу кадрів, головному інженеру, диспетчеру, сантехніку, інженеру електрику, та немає розуміння чи ці посади взагалі існують в штатному розписі ТОВ «Будсервісматеріали» і чи існували в період, за який нараховується заборгованість.

Отже, у позивача відсутні докази, які свідчать про факт надання послуг відповідачу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, 27 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказують, що висновки суду першої інстанції є безпідставними оскільки обставини щодо належності відповідачу на праві власності п`яти парок місць не є спірними, не заперечуються відповідачем, тобто визнаються учасниками справи, тобто відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Вказують, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач визнав факт належності йому на праві власності п`яти парко місць НОМЕР_1.НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_12 в секторі А підземного паркінгу за адресою АДРЕСА_6 .

Зазначають, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції застосував до позивача заздалегідь недосяжний стандарт, чим порушив право позивача на справедливий суд, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказують, що матеріалами справи підтверджується що позивач здійснює діяльність з технічного обслуговування (експлуатацію) підземної автостоянки за адресою АДРЕСА_6 та для її обслуговування позивачем було укладено договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, оповіщення про пожежу та центрального пожежного спостереження, постачання електроенергії, води та інших послуг. Крім того позивач здійснює пропускний і внутрішній режим, постійно охорона підземного паркінгу тощо.

Вказують, що фактично надають відповідачеві послуги з утримання та обслуговування парко місць, які не можуть бути відокремлені, фактично надаються, а тому відповідач, як власник цього нерухомого майна, зобов`язаний сплачувати на користь позивача кошти за фактично надані послуги, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання.

Посилається на ст.ст.322, 509, 526 ЦК України та вказує, що в матеріалах справи є належні та допустимі і достовірні докази які підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він вказує на законність рішення суду першої інстанції та просить його залишити без змін.

В обгрунтування відзиву вказує, що суд першої інстанції вірно дослідив всі докази у справі та надав їм належну оцінку, здійснив об`єктивний розгляд справи, не порушив норми процесуального та матеріального права, з огляду на що ухвалив законне рішення, щодо якого відсутні підстави для скасування.

Вказує, що позивачем не надано доказів перебування в його господарському віданні, оперативному управлінні чи іншому праві належних йому парок місць. Позивачем не надано до суду доказів, які належно та однозначно підтверджують законне виникнення права вимоги до відповідача про стягнення з нього коштів. Докази, які підтверджують вказані факти позивачем не додано разом з позовною заявою.

Зазначає, що позивачем долучено до матеріалів справи копію Акта прийому передачі №31-08-12/СР від 31.08.2012 року згідно з якого як вказує позивач, він є експлуатаційною організацією, яка з 2012 року здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки до житлового будинку АДРЕСА_6 про те вказаний акт є неналежним та недопустимим доказом оскільки він поданий з порушеннями ч.2 ст.83 ЦПК України.

Вказують, що наданий позивачем Акт викликає сумніви з приводу його достовірності допускає, що він є фальшивим.

Зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт надання послуг відповідачеві та користування відповідачем такими послугами. Вказує, що не надано суду доказів, які підтверджують факт оплати позивачем послуг щодо водопостачання, водовідведення та електроенергії відносно парко місць, належних відповідачу.

Наголошує на тому, що позивач не надав доказів надсилання пропозиції укладення договорів та надано безпідставний, невірний розрахунок заборгованості з якого неможливо зрозуміти порядок нарахування такої заборгованості та який свідчить про завищення боргу.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів належності на праві власності двох парко місць АДРЕСА_7 та не вважав доведеним позивачем факт укладення договорів на обслуговування парко місць та додаткових угод до цих договорів.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступне.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «Будсервісматеріали» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с. 30).

Позивач вказує, що відповідач є власником паркомісць № НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6, АДРЕСА_5 (а.с. 23-26).

На підставі договорів № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 року про надання послуг, договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020, договору № 01-02-22-50А/Ср12 від 01.02.2022 року та договору № 01-10-22-78А/Ср12 від 01.10.2022 року, додаткової угоди від 01.05.2020 року до договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 року, додаткової угоди від 01.10.2021 року до договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020 року позивач надавав відповідачу послуги, якими відповідач як власник паркомісць № НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 фактично користувався, та за які не сплатив, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

Згідно з договорами купівлі-продажу машиномісць від 08.11.2015року, укладеного між ОСОБА_1 (покупець) і ОСОБА_2 (продавець) відповідач є власником паркомісць АДРЕСА_8 (а.с. 23-26).

Згідно з договором купівлі-продажу машиномісця від 13.10.2017року, укладеного між ОСОБА_1 (покупець) і ОСОБА_3 (продавець) відповідач є власником паркомісця АДРЕСА_9 (а.с. 27).

Доказів належності на праві власності відповідачу ОСОБА_1 паркомісць № НОМЕР_2 та № НОМЕР_7, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , позивач суду не надав. Клопотань про витребування цих доказів позивач суду не заявляв, про причини неможливості самостійного подання таких доказів позивач суд не повідомляв.

На підтвердження укладення з відповідачем договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 року про надання послуг, договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020 року, договору № 01-02-22-50А/Ср12 від 01.02.2022 року та договору № 01-10-22-78А/Ср12 від 01.10.2022 року, додаткової угоди від 01.05.2020 року до договору № 01-05-20-44А/Ср12 від 01.05.2020 року, додаткової угоди від 01.10.2021 року до договору № 01-05-20-59,60А/Ср12 від 01.05.2020 року позивач надав описи вкладень (а.с. 18-22).

Описи-вкладення у цінні листи за 2017, 2018 роки (а.с. 19, 21), які позивач надав як доказ направлення відповідачу пропозицій про укладення договорів та примірників договорів для підписання, не підтверджують факт надсилання їх відповідачу, оскільки позивач направляв їх не за місцем реєстрації та проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_6 , а за іншою адресою: АДРЕСА_10 . Тому вони не можуть бути оцінені судом як доказ отримання їх відповідачем та, як наслідок, мовчазної згоди відповідача на їх укладення.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, частиною 1 статті 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормами статей 319, 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Пунктом 15 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 22.01.1996 р. № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами встановленими відповідно до законодавства, а пунктом 16 цих же Правил передбачено, що на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачений термін зберігання, а за довгострокове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. Оскільки Правила зберігання транспортного засобу на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватися загальними положеннями, встановленими законом.

За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - наданням однією стороною (виконавцем) послуг за завданням другої сторони (замовника) за плату, у сторін виникли зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг, які врегульовані нормами глави 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2 статті 901 ЦК України).

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Згідно з умовами, визначеними пунктом 5.3. договору, при затримці оплати послуг виконавця та своєї частки у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки на строк більше 10 днів власник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення, за кожний день прострочення.

Враховуючи, що позивачем надано підтвердження належності відповідачеві Згідно з договорами купівлі-продажу від 08.11.2015 року машиномісць, укладеного між ОСОБА_1 (покупець) і ОСОБА_2 (продавець) відповідач є власником паркомісць АДРЕСА_8 (а.с. 23-26).

Згідно з договором купівлі-продажу машиномісця від 13.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 (покупець) і ОСОБА_3 (продавець) відповідач є власником паркомісця АДРЕСА_9 (а.с. 27).

Доказів належності на праві власності відповідачу ОСОБА_1 паркомісць № НОМЕР_2 та № НОМЕР_7, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , позивач суду не надав, а отже у апеляційного суду наявні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості як доведеного оскільки встановлено факт надання відповідачеві пропозиції укладення договору та встановлення факту надання послуг.

Позивачем вказано, що відповідно до умов Договору щомісячна плата за утримання автостоянки складає 410 грн обслуговування одного машиномісця, а починаючи з 01.10.2021 року згідно Додаткової угоди 580 грн. на місяць

Враховуючи доведеність права власності відповідачеві паркомісць № 44,59,60 , розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , то позов підлягає частковому задоволенню та стягненню заборгованість яка утворилась по сплаті обслуговування саме цих паркомісць.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість по паркомісцям № 44,59,60 , розташованих за адресою: АДРЕСА_6 , за період з лютого 2020 року по січень 2023 року становить 52 440 грн. Отже інфляційні витрати за час виникнення заборгованості становлять 24 705,59 грн, 3% річних в розмірі 4 724,28 грн.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачка не надала.

Отже на підставі викладених позивачем аргументів і оцінки наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ "Будсервісматеріали" та часткове задовольняє їх.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати з сплати судового збору.

За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 684 грн, за подачу апеляційної скарги 4026 грн.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» підлягають задоволенню частково на 52 %, тому на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви в сумі 3 489,2 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» задовольнити частково.

РішенняДарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послугизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ», 02068, м. Київ, вул. Ахматової, буд. 3, -заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 52 440 грн. інфляційні витрати за час виникнення заборгованості в розмірі 24 705,59 грн, та 3% річних в розмірі 4 724,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ», 02068, м. Київ, вул. Ахматової, буд. 3, -судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3 489,2 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: