Справа № 212/3333/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

05 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Пустовіт О.Г., секретаря судового засідання Голуб О.В., розглянувши в порядку ст. 247 ЦПК Україниза відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .

Після смерті батька вона звернулась до нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але з`ясувалось, що на час смерті спадкодавця в квартирі також прописаний його син - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак відповідач з липня 2013 року за місцем реєстрації фактично не проживає, має постійне місце проживання в іншій країні, де створив сім`ю, заяву про прийняття спадщини не подавав. Просить визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення заявлених вимог з таких підстав.

ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до акту про непроживання від 13.05.2024 року, посвідченого належним чином, яким підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає за вказаною адресою починаючи з липня 2013 року по теперішній час у зв`язку з виїздом на постійне проживання за межі України. Комунальні платежі не сплачує. Особисті речі відсутні. Перешкоди у проживанні не чинилися.

Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 не була постійним місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча він і був зареєстрований у вказаній квартирі і право його проживання у ній не обмежувалось. Натомість у липні 2013 році відповідач з власної волі виїхав на постійне місце проживання до іншої країни. ОСОБА_2 не проживав з батьком за однією адресою протягом тривалого часу до дня смерті останнього.

Із копії спадкової справи № 704/2023 заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до Другої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та у подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою від 21 березня 2024 року державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що є інший спадкоємець першої черги син померлого ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, заяву про відмову від спадщини до спливу 6-місячного строку не подавав. Також зазначено, що ОСОБА_2 фактично проживає на території РФ та є громадянином РФ.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216 та 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 Цивільного Кодексу України сторони є спадкоємцями першої черги за законом майна померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 на день смерті батька ОСОБА_3 був зареєстрована разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною першою, другою статті29ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,придатне для проживання в ньому (гуртожиток,готель тощо), у відповідному населеному пункті,в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце,де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Державна реєстрація відповідача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті ОСОБА_3 за адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Отже сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Аналогічний висновок зазначений у постанові ВС від 28.04.2021 у справі №204/2707/19.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно дост.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Встановлено, що у визначений законом строк відповідач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

На підставі ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідженими судом письмовими доказами, підтверджено факт постійного непроживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 станом на 14 вересня 2023 року, тобто на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Отже відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, та не подавши протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на викладене та встановлені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 29, 1216-1218, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 05 липня 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт