КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 травня 2024 року

справа № 369/18723/23

провадження № 22-ц/824/10384/2024

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Музичко С.Г.

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

перевіривши відповідність вимогам ст. 356 ЦПК України апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року у задоволенні заяви про передачі справи за підсудністю відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 03 квітня 2024 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2024 року подану апеляційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених в ній недоліків.

10 травня 2024 року представник ОСОБА_1 на виконання даної ухвали подав заяву, в якій просить долучити платіжну інструкцію про сплату судового збору № 0.0..1 від 10 травня 2024 року на суму 605,60 грн.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів поданої апеляційної скарги, представник відповідача оскаржує ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про передачі справи за підсудністю.

Стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У вказаному переліку відсутня ухвала суду про відмову у передачі справи на розгляд іншому суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи своїми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 520/5617/19 (провадження № 61-16659ск19).

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмову у передачі справи на розгляд іншому суду не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 від 10 травня 2024 року апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Так як, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягає поверненню.

Керуючись ст. 353, 357 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року.

Повернути платнику ОСОБА_2 (фактичний платник ОСОБА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн, сплаченого на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду: р/рахунок: № UA0026010, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО банку: 37993783, Одержувач: ГУК у Солом`янському районі м. Києва, згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 10 травня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: