Справа № 161/6425/24 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/876/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у справі №161/2440/24 з нього на користь відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що існують підстави для зменшення розміру та способу стягнення аліментів, оскільки на його утримання перебувають непрацездатні батьки, які є особами з інвалідністю ІІІ групи. Крім того, він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від іншого шлюбу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у справі №161/2440/24, та стягувати з нього на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, а також відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у справі № 161/2440/24 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, позивач ОСОБА_1 працевлаштований у ТОВ «ЛРЗ «Мотор» та його середній заробіток за період з січня по березень 2024 року становив близько 50 000 грн.

Судом також встановлено, що на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року у справі № 569/10661/14-ц з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 340 грн щомісячно.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які є особами з інвалідністю ІІІ групи, а також що він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від іншого шлюбу. Вважає, що вказані обставини не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у раніше визначеному судовим наказом розмірі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас як правильно встановлено судом першої інстанції, наявні у справі докази не свідчать про зміну матеріального або сімейного стану позивача як платника аліментів, що є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України.

Так з матеріалів справи слідує, що позивач є дієздатною, повнолітньою та працевлаштованою особою, має середній рівень доходів у 50 000 грн щомісячно. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що саме на утриманні позивача перебувають його батьки, які мають інвалідність ІІІ групи. Реєстрація місця проживання позивача з батьками не свідчить, що вони є членами однієї сім`ї, тобто, мають спільний побут, спільні права, обов`язки та спільний бюджет. Крім того, медичні документи батьків не містять відомостей про те, що вони потребують постійного стороннього догляду. Будь-яких доказів придбання батькам ліків, продуктів харчування чи інших засобів існування, позивач суду не надав. Згідно з наданими позивачем відомостями про розмір пенсії батьків, вони удвох отримують у середньому пенсію у розмірі 8 500 грн.

Також та обставина, що позивач сплачує аліменти у розмірі 340 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від іншого шлюбу, що фактично становить 68/1000 частки його середньомісячного заробітку, з огляду на рівень доходів позивача, не є свідченням погіршення його матеріального стану та не є у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, законодавством передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за наявності підстав виключно за позовом одержувача аліментів. Подання позову про зміну способу стягнення аліментів платником закон не передбачає.

Отже, позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів, що він не спроможний сплачувати аліменти у раніше визначеному рішенням суду розмірі та будь-яких доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану суду не надав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки розмір його доходів є нестабільним та коливається щомісяця (як він зазначає за період з вересня 2023 року по травень 2024 року середня заробітна плата становила 38 072 грн) не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина не свідчить про погіршення його матеріального стану та не може бути підставою для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення з частки від заробітку позивача на тверду грошову суму, при цьому обґрунтування необхідності такої зміни позивач у своїх доводах не навів. Покликання позивача на те, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн буде цілком достатнім для забезпечення потреб неповнолітнього сина є його суб`єктивною думкою та не є підставою для зміни визначеного відповідно до закону розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів.

Разом з тим колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 19 ЦПК України у редакції на час відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду, не передбачала можливості розгляду у порядку спрощеного позовного провадження справ, зокрема, про зменшення розміру аліментів.

Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить висновку, що розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у цій справі нового судового рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: