Справа № 461/7621/23
Номер провадження 2/570/516/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Ідея банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду Рівненської області на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2023 року надійшла цивільна справа за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Банк просив стягнути з відповідачки на їх користь 99 655, 23 грн. заборгованості та 2 684 грн. судового збору.

09.10.2023 р. ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Просить зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за договором кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 від 28.04.2021 року, з часу його укладання, зарахувавши вже заплачені кошти в розмірі 34 070, 28 грн., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504. Стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.

14.03.2024 року представник позивача подала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог. Представник зазначила, що зважаючи на висновки ВП ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 банк прийняв рішення про зміну предмета позову, просить стягнути з відповідачки на їх користь 20 131, 39 грн. (прострочений основний борг 20 131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.), а решту позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 79 523,84 грн. (плата за обслуговування кредитної заборгованості) просять залишити без розгляду.

Процесуальні дії у справі

13.09.2023 р. Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки - ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки на їх користь 99 655,23 грн. заборгованості та 2684 грн. судового збору.

Прізвище відповідачки « ОСОБА_5 » було змінено на прізвище « ОСОБА_6 ».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова в особі судді Юрків О.Ю. від 15.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в спрощеному порядку (а.с.31).

05.10.2023 року через систему Електронний суд, представник відповідачки - ОСОБА_7 подала клопотання про передачу справи за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області (а.с. 37-38).

10.10.2023 року представник відповідачки подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 47-48).

10.10.2023 року через систему Електронний суд, представник відповідачки подала зустрічний позов про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2023 року справа була направлена для розгляду за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області.

Згідно резолютивної частини ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2023 року справа за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором була передана до Рівненського районного суду Рівненської області.

Згідно супровідного листа Галицького районного суду м. Львова (а.с. 71) до Рівненського районного суду Рівненської області була надіслана лише цивільна справа № 461/7621/23 на 70 арк. Тобто до матеріалів справи не був долучений зустрічний позов ОСОБА_4 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Рівненський районний суд Рівненської області Красовського О.О. від 07.02.2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 14.03.2024 р.

19.02.2024 року на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області були надіслані матеріали цивільної справи за зустрічним позовом ОСОБА_4 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`зання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором (справа № 461/7621/23, номер провадження 2/570/575/2024), яка була передана для розгляду судді Гладишевій Х.В.

01.03.2024 року надійшло клопотання представника відповідачки ОСОБА_8 про ознайомлення з матеріалами справи.

Представник відповідачки повідомила, що вона подала заяву судді Гладишевій Х.В. про передачу справи № 461/7621/23, номер провадження 2/570/575/2024 судді Красовському О.О. для вирішення питання про прийняття зустрічного позову, однак така справа не була передана судді Красовському О.О.

14.03.2024 р. від представника АТ «Ідея Банк» надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог, з додатками (а.с. 84-86) через електронну пошту. Представник зазначила, що зважаючи на висновки ВП ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 банк прийняв рішення про зміну предмета позову, просить стягнути з відповідачки на їх користь 20131, 39 грн. (прострочений основний борг 20131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.), а решту позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 79523,84 грн. (плата за обслуговування кредитної заборгованості) просять залишити без розгляду.

Аналогічна заява з додатками надійшла суду 21.03.2024 року поштовим відправленням (а.с. 91-93).

14.03.2024 р. від представника ОСОБА_9 адвоката Світличної Н.В. надійшла заява, з додатками, про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (а.с. 121-123).

01.04.2024 р. від представника ОСОБА_9 адвоката Світличної Н.В. надійшла заява, в якій висвітлена правова позиція щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Заявниця просить стягнути ці витрати з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_9 (а.с. 125-126).

21.03.2024 року на електронну адресу Рівненського районного суду Рівненської області від Галицького районного суду м. Львова надійшли матеріали зустрічного позову ОСОБА_4 до АТ «Ідея банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`зання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 95 118).

14.03.2024 р. від представника ОСОБА_9 адвоката Світличної Н.В. надійшла заява, з додатками, про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (а.с. 121-123).

01.04.2024 р. від представника ОСОБА_9 адвоката Світличної Н.В. надійшла заява, в якій висвітлена правова позиція щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Заявниця просить стягнути ці витрати з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_9 (а.с. 125-126).

01.04.2024 р. надійшла заява від представника АТ «Ідея Банк» про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції (а.с. 127-128).

01.04.2024 р. було ухвалено рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 129).

02.04.2024 р. було ухвалено рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 139).

10.04.2024 р. надійшла заява від представника АТ «Ідея Банк» про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції (а.с. 145-146).

17.04.2024 р. від представника АТ «Ідея Банк» надійшли заперечення на клопотання про розподіл судових витрат (а.с. 148-149), які були подані на електронну адресу суду. Представник АТ «Ідея Банк» просить суд відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у справі, та зменшити розмір таким витрат до нуля гривень.

18.04.2024 р. було ухвалено рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.04.2024 р. було вирішено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів. Перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Суд зазначив, що у даному випадку склалася ситуація, за якою позивачка за зустрічним позовом не знайшла відповіді від суду щодо пред`явленого нею зустрічного позову ще 09.10.2023 року, який був поданий до Галицького районного суду міста Львова. Дослідивши подану зустрічну позовну заяву та додані до неї документи, заслухавши думку представників сторін суд вважає за можливе прийняти зустрічний позов ОСОБА_4 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки зустрічна позовна заява відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, позови взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин і спільний їх розгляд є доцільним, та об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

Підготовче судове засідання у справі було призначене на 30.05.2024 р. на 12 год.

24.04.2024 р. від представника АТ «Ідея Банк» надійшли заперечення на клопотання про розподіл судових витрат, які раніше були подані на електронну адресу суду, а тепер надіслані поштовим відправленням.

30.05.2024 року від представника АТ «Ідея Банк» надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник АТ «Ідея Банк» просить суд закрити провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_2 ; залишити без розгляду позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення 79523,84 грн.; закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду, повідомивши про дату і час розгляду справи представника АТ «Ідея Банк».

30.05.2024 року від адвоката Світличної Н. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_2 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.05.2024 р. закрито підготовче провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, та призначити справу до судового розгляду по суті на 30 липня 2024 року на 10:00 в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області. Позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 в частині стягнення 79 523,84 грн. - залишено без розгляду. У задоволенні клопотання представника АТ «Ідея Банк» про закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Ідея Банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Наступне судове засідання призначене на 30.07.2024 р.

30.07.2024 р. представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

30.07.2024 р. було ухвалено рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідачка подала відзив.

Зазначає, що пред`явлений позов не визнає. Між сторонами виникли правовідносини позики, за яким відповідачка отримала 74 999 грн. Кредитним договором сторони визначили сплату 0,01 % річних. З позовної заяви вбачається, що 06.06.2023 року банк виставив вимогу на суму 104 305, 23 грн. з яких прострочений борг 63 223, 39 грн, проценти 8, 04 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 41 073, 80 грн. В ході виконання кредитного договору відповідачкою було сплачено в рахунок повернення кредиту 54 880 грн. Банком надано виписку, з якої видно, що усупереч закону банк зараховував кошти ОСОБА_2 не в рахунок повернення кредиту, а в плату за обслуговування кредиту. Вказує, що сам розмір оплати є надмірно непропорційно визначеним договором за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином позивачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися на безоплатній основі, а тому положення пункту 1.5. договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 та пункту 7.4. Таблиці пункту 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 між позичальницею та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальниці сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. Згідно виписки по кредитному договору за період з 01.04.2021 року по 02.10.2023 ОСОБА_2 було здійснено 16 платежів на суму 54880 грн., з яких 34 070, 28 грн. АТ «Ідея Банк» зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, враховуючи діючу заборгованість по кредитному договору в розмірі 34 070, 28 грн. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту). Окремо нарахована позивачем додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові у розмірі 41 073, 80 грн. як вид простроченої плати за обслуговування кредиту), є нікчемною. Отже, з врахуванням зарахованих позивачем (банком) вже сум на погашення кредиту у розмірі 20 809, 72 грн. та при перерозподілі сплаченої ОСОБА_2 плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 34 070, 28 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) станом на день подання відзиву відповідачем було погашено по кредиту (основному боргу) 54 880, 00 грн. (20 809, 72+34 070, 28=54 880, 00). Враховуючи суму отриманого кредиту в розмірі 74 999, 00 грн., заборгованість позивача за основним боргом по кредитному договору повинна скласти 20 119, 00 грн. (74 999, 00 - 54 880, 00=20 119, 00). Враховуючи викладене, вважає, що АТ «Ідея Банк» зобов`язаний здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за договором кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 від 28 квітня 2021 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 34 070, 28 грн., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 від 28 квітня 2021 року. В задоволенні позову просить відмовити.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом відзив до суду не подали.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позов з урахування заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду. Пояснила суду, що 28.04.2024 р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00208.007948504. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 74 999 грн. Відповідачка користувалася коштами, частково погашала заборгованість, але не у повному обсязі, що призвело до боргу. Через ці обставини банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, та понесених судових витрат. Таким чином банк просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» 20131, 39 грн. заборгованості за кредитним договором (прострочений основний борг 20131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.), та 2684 грн. судових витрат (сплата судового збору). У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, оскільки позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за кредитним договором. У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу правову допомогу просила відмовити, оскільки, вважає їх надмірними та не обґрунтованими.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися.

Згідно заяви адвоката Світличної Н., вона просить розгляд справи проводити без її участі та без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи суд приходить до таких висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, позиція сторін.

Як встановлено судом, 28.04.2024 р. між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_10 було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00208.007948504.

Пунктом 3 кредитного договору визначено, що нанесення власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку: www.ideabank.ua.

Згідно кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 74 999 грн. зі сплатою 0,01 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів в терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання заяви до суду відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений кредитним договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, в тому числі проценти за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

Розрахунку заборгованості за договором.

Згідно поданого уточненого розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 20 131, 39 грн.. з яких:

- прострочений основний борг 20131,38 грн.,

- прострочені відсотки 0,01 грн.

Норми закону, які підлягають до урахування та застосування при постановленні рішення за первісним позовом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься, зокрема принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена в статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Висновки суду за первісним позовом, судові витрати.

Наявність підписаного сторонами кредитного договору свідчить про бажання його учасників укласти договір та розуміння його змісту, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не примушена до укладення такого договору.

Відтак, волевиявлення відповідачки було вільним і відповідало її внутрішній волі. При укладенні договору відповідачці були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили її прийняти умови договору.

Отже, наведені докази у їх сукупності спростовують доводи відповідачки про не укладення нею договору чи укладення такого договору, але невірного сприйняття змісту договору чи нерозуміння його суті.

Договір у судовому порядку недійсним чи неукладеним не визнаний.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши грошові кошти відповідачці, проте відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідачка не заперечувала, що користувалася кредитними коштами, які були надані їй банком.

Наведений банком уточнений розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано, альтернативний розрахунок не надано. Відповідачка не просила суд про призначення у справі експертизи з метою спростування доводів позивача щодо суми заборгованості. Також нею не був поданий відповідний висновок експертизи, який міг бути проведений за заявою відповідачки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При розгляді справи суд уважно вислухав кожну із сторін, детально дослідив подані сторонами докази, навів аргументацію щодо прийняття до уваги тих чи інших доводів сторін або відхилення зазначених ними аргументів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведеного позов АТ «Ідея Банк» підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору, розмір якого складає 2684 грн.

А всього слід стягнути, разом із заборгованістю за кредитним договором - 22 815 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 39 коп.

Щодо зустрічного позову.

Між сторонами виникли правовідносини позики, за яким відповідачка отримала 74 999 грн. Кредитним договором сторони визначили сплату 0,01 % річних. З позовної заяви вбачається, що 06.06.2023 року банк виставив вимогу на суму 104 305, 23 грн. з яких прострочений борг 63 223, 39 грн, проценти 8, 04 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 41 073, 80 грн. В ході виконання кредитного договору відповідачкою було сплачено в рахунок повернення кредиту 54 880 грн. Позивачка зазначає, що банком надано виписку, з якої вбачається, що всупереч закону банк зараховував кошти ОСОБА_2 не в рахунок повернення кредиту, а в рахунок плати за обслуговування кредиту. Вказує, що сам розмір оплати є надмірно непропорційно визначеним договором за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином позивачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися на безоплатній основі, а тому положення пункту 1.5. договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 та пункту 7.4. Таблиці пункту 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.00208.007948504 між позичальницею та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальниці сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

14.03.2024 р. від представника АТ «Ідея банк» надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог, з додатками (а.с. 84-86) через електронну пошту. Представник зазначила, що зважаючи на висновки ВП ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 банк прийняв рішення про зміну предмета позову, просить стягнути з відповідачки на їх користь 20131, 39 грн. (прострочений основний борг 20131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.), а решту позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 79523,84 грн. (плата за обслуговування кредитної заборгованості) просять залишити без розгляду.

Аналогічна заява з додатками надійшла суду 21.03.2024 року поштовим відправленням (а.с. 91-93).

Отже, представник банку подала до суду заяву про зміну предмета позову, а саме, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк наразі просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 20131, 39 грн. (прострочений основний борг 20131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.). Також у заяві від 13.09.2023 року банк просив стягнути судові витрати на свою користь.

У даному випадку банк скористався своїм правом на зміну предмета спору.

Таким чином банк остаточно сформулював позовні вимоги та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея банк» 20131, 39 грн. заборгованості за кредитним договором (прострочений основний борг 20131,38 грн., прострочені відсотки 0,01 грн.), та 2684 грн. судових витрат (сплата судового збору).

Щодо заяви представника АТ «Ідея банк» про залишення без розгляду частини заявлених позовних вимог, то суд зазначає, що у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За положеннями частини 1 статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За положеннями частини 1 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

За наведеного заява представника АТ «Ідея банк» була задоволена, зважаючи на приписи п.1. ч.2 ст.200 ЦПК України, п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.05.2024 року позов АТ «Ідея банк» до ОСОБА_2 в частині стягнення 79523,84 грн. залишено без розгляду.

Ухвала про залишення без розгляду частини позовних вимог не оскаржувалася, набрала законної сили.

Суд не приходить до висновку про закриття провадження у справі в цій частині через відсутність предмета спору, як про це просила представник банку, виходячи з наступного.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають передбачені законом процесуальні можливості припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її ч. 4, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, провадження № 61-1807св20, ухвалах Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справа № 520/2224/19-ц, провадження № 61-4067св21, від 13 липня 2022 року у справі № 761/28514/15, провадження № 61-3747св21.

Висновки суду за зустрічним позовом.

Таким чином відсутні підстави для закриття провадження у справі за зустрічним позовом, оскільки предмет спору не був відсутній на час пред`явлення позову. Також між сторонами залишилися неврегульовані питання, зокрема, щодо стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом Світличною Н.В.

У той же час суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`зання здійснити банк перерахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки банк залишив без розгляду частину заявлених позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу за зустрічним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу ,які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 28.09.2023 року у справі № 686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася відповідачці адвокатом Світличною Н.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_4 , виданому 02.10.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 02.10.2023 року.

До клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу відповідачці, поданому адвокатом Світличною Н.В., зроблено попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

При вирішенні заявленого клопотання суд вважає, що наданий розрахунок не співмірним із наданими адвокатськими послугами, зважаючи на наступне.

Банком, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у його постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 щодо нікчемності умови кредитного договору плати за обслуговування кредитної заборгованості, здійснено перерахунок заборгованості по Кредитному договору від 28.04.2021 №E07.00208.007948504 з моменту укладення такого договору, у тому числі із зарахуванням сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в погашення іншої заборгованості за цим договором згідно його умов, і відповідно подано заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог у розмірі 79 523, 84 грн.

Представником позичальниці подавався відзив на позовну заяву (підготовку якого оцінено представником відповідачки в сумі 2 500 грн.), у якій вона заперечувала нарахування АТ «Ідея Банк» плати за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки така визнана нікчемною. Саме звернення АТ «Ідея Банк» з позовом до суду стало підставою написання відзиву на позовну заяву, тому вказана сума має бути стягнутою на користь відповідачки.

Також, представник зазначає, що при розгляді справи здійснювалися: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 1 000 грн.; підготовка правової позиції, консультації - 1000 грн.; підготовка, написання та подання клопотання про передачу справи за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області - 2 000 грн., підготовка відзиву 2500 грн. На думку суду ці витрати є завищеними, оскільки в загальному стосуються вивчення матеріалів справи та підготовки правової позиції, подання відзиву не потребує значних затрат часу, оскільки він фактично дублює зустрічний позов. Тому необхідним буде стягнути з первісного позивача на користь відповідачки 1 000 грн., а також 3500 грн. підготовка та подання зустрічної позовної заяви, а всього 4500 грн.

Згідно правових висновків Верховного Суду, який викладено у постанові від 24.01.2022 року у справі №911/2737/17, стягнення витрат на професійну правову допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Також при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Окрім цього, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10. 2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) ЄСПЛ також зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд зазначає, що саме недобросовісна поведінка відповідачки, яка отримала кредит та не у повній мірі його погашала, спричинило те, що банк вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

У той же час враховується, що й банк при подачі позову не у повній мірі правильно визначив свою правову позицію, пред`явивши позов до відповідачки, у який були включені витрат за обслуговування кредиту, які у послідуючому залишив без розгляду. А це спонукало відповідачку скористатися правовою допомогою адвоката.

Суд також наголошує, що представник банку надавала пропозиції щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, пропонувала компромісні варіанти, але вони були відхилені адвокатом Світличною Н.В.

Тому суд вважає, що обґрунтованими є судові витрати на суму 4500 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства «Ідея банк»до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» 20131, 39 грн. заборгованість за договором від 28.04.2021 року, 2684 грн. судові витрати, а всього 22 815 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 39 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ «Ідея банк» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`зання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: АТ «Ідея Банк» (, вул. Валова, 11, м. Львів, 79008).

Відповідачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2024 року.