Справа № 645/5615/24
Провадження № 2/645/2428/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

23 вересня 2024 р. м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Феленко Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом яким просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований місто Харків відділ реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №624.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Позовна заява підлягає залишенню без руху.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

У разі відсутності у сторін дітей суд звертає увагу на таке.

Стаття 106 СК України врегульовує розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке не має дітей.

Разом з тим, в позовній заяві позивач вказує, що в шлюбі з відповідачем спільних дітей немає, проте не зазначає позицію відповідача щодо розірвання шлюбу.

Отже, у позовній заяві не викладено жодних обставин, які свідчать про те, що між сторонами виник спір щодо розірвання шлюбу, зокрема, не вказується, чи позивач звертався до відповідача із вимогою подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу, чи було ним відмовлено в цьому, та що зумовило звернення до суду з цього приводу. Оскільки, у разі відсутності у шлюбі неповнолітніх дітей та відсутності спору про розірвання шлюбу, шлюб підлягає розірванню в органах реєстрації актів цивільного стану.

Так, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя.

Тож, для подружжя, яке не має дітей, законом передбачено позасудовий порядок розірвання шлюбу шляхом звернення з відповідною заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

З наданих суду доказів не вбачається наявності у сторін дітей, а тому для них передбачений інший порядок розірвання шлюбу. Жодної підстави, яка б завадила подружжю дотриматися саме позасудового порядку розірванню шлюбу відповідно до ст. 106 СК України, позивачем не наведено.

Тому позивачу необхідно зазначити які саме підстави перешкоджають розірванню шлюбу з відповідачем в органах РАЦС.

Суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху із зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків, а саме: зазначення підстав звернення до суду за наявності передбаченої законом позасудової процедури розірвання шлюбу.

Керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, суддя,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Установити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі неусунення недоліків позовної заяви у вказаний строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Феленко