Справа № 740/514/24
Провадження № 2-п/740/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізпозика», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

установив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила переглянути та скасувати заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2024 року у справі № 740/514/24, яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованість у загальному розмірі 90 080,21 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Заява обґрунтована тим, що про дату та час судових засідань, які були призначені, зокрема, на 29.03.2024, 06.05.2024, вона не була повідомлена, судових повісток, позовної заяви з додатками не отримувала. Про існування справи вона дізналася 16 травня 2024 року, коли отримала копію заочного рішення. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 просила визнати поважними причини її неявки в судові засідання та неподання відзиву на позовну заяву.

Разом з цим ОСОБА_1 заперечила щодо укладення договору № 186594-КС-003 від 04.07.2021 з ТОВ «Бізпозика» та отримання нею будь яких коштів, при цьому зазначила, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме вона підписала вказаний договір шляхом накладення електронного цифрового підпису, враховуючи, що ні оферта, ні акцепт, ні паспорт споживчого кредиту, ні правила про надання споживчого кредиту не містяться ні її особистого, ні електронного цифрового підпису. До позовної заяви додана візуальна форма послідовності дій клієнта, яка жодним чином не підтверджує надсилання їй одноразового ідентифікатора, його введення, а тому не підтверджує і підписання та укладення договору. Позивачем не доведено, що банківська картка № НОМЕР_1 , на яку переведено кредитні кошти, належить саме ОСОБА_1 . Надані позивачем повідомлення про перерахування кредитних коштів на вищевказаний рахунок не містять відомостей, на підставі яких можна встановити факт перерахування саме відповідачці кредитних коштів у розмірі 31 000,00 грн. Відсутність доказів належності банківської картки ставить під сумнів факт укладення кредитного договору.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2024 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження, судове засідання призначено на 16 серпня 2024 року, яке відкладено на 16 вересня 2024 року.

Представник відповідачки адвокат Вертелецька Л. А. подала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі та задовольнити заяву з підстав, указаних в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заперечення, в яких просив залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, оскільки вона є безпідставною, подана з порушенням норм цивільного процесуального законодавства. Зокрема, представник зазначив, що в заяві відповідачка не зазначила жодних обставин, що свідчили б про поважність причин її неявки в судові засідання та (або) неповідомлення її судом, а також причини неподання відзиву. У запереченнях представник позивача просив розглянути справу в його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Установлено, що у січні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 186594-КС-003 про надання кредиту від 04.07.2021 у розмірі 90 080,21 грн та судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

02.02.2024 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29 березня 2024 року 12-00 год., яке у подальшому відкладено на 06 травня 2024 року 09-00 год.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї, а також судові повістки направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, однак до суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

При цьому відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, є належним повідомленням про наявний на розгляді суду спір відповідно до положень ст. 128 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 викладено правовий висновок, згідно з яким довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, відповідачка про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, у спосіб передбачений законом, шляхом направлення повістки за її зареєстрованим місцем проживання. Крім того, інформація про кожне судове засідання була висвітлена на офіційному сайті Судової влади, відповідно до встановлених правил.

Ураховуючи наведене, судом здійснено всі передбачені процесуальним законодавством дії щодо повідомлення відповідачки, місце реєстрації якої відоме, а тому суд дійшов висновку, що доводи відповідачки про те, що суд не повідомив її про час, дату і місце розгляду справи є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Сам по собі факт неприбуття відповідачки в судове засідання не надає підстав для скасування заочного рішення. Інших поважних причин свого неприбуття в судові засідання та неподання відзиву на позовну заяву, відповідачка у заяві про перегляд заочного рішення суду не навела.

Щодо доводів відповідачки про відсутність належних доказів на підтвердження підписання нею кредитного договору, а також зарахування кредитних коштів на її банківський рахунок, слід зазначити таке.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час ухвалення заочного рішення, 04 липня 2021 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 186594-КС-003 про надання кредиту, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису G-1459, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 31 000,00 грн строком на 24 тижні, тобто до 19.12.2021, на засадах строковості, поворотності, платності та зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,08094958 % у день та комісію за надання кредиту в розмірі 4650,00 грн. Підписавши цей договір, ОСОБА_1 підтвердила, що до укладення договору отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 90 080,21 грн, з яких: 31 000,00 грн за кредитом, 54 430,21 грн за процентами, 4650,00 грн за комісією.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі судом правильно встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису G-1459. Доводи відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що вона підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з якого неможливо встановити, ким та в який спосіб створено та накладено вказаний одноразовий ідентифікатор, є необґрунтованими, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідачки на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є процесуальним обов`язком відповідачки, не надано.

Крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, відповідачкою не спростований. ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її карткові рахунки, вказані у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки їй не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські відомості/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, пункти 5152).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Крім того, за змістом ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, зі змісту наведених вище норм убачається, що заочне рішення може бути скасоване за наявності двох умов, які мають існувати одночасно.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Докази, на які посилається заявник, повинні бути додані до заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд ураховує те, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що аргументи відповідача щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення й призначення справи до розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене, оскільки відповідачка не надала суду доказів, що вона не з`явилася в судові засідання з поважної причини, а її аргументи щодо неукладення нею кредитного договору та отримання кредитних коштів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 258 - 261, 283, 284, 287 - 288 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Шевченко