КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4861/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 361/4291/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія», яка подана представником Барським Костянтином Михайловичем, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

встановив:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2023 року прийнято відмову від позову ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, закрито провадження у цій справі та стягнуто з відповідача на корить позивача судовий збір у розмірі 2684 грн.

У стягненні іншої частини судових витрат - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представник ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» - Барський К.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» витрати на професійну правничу допомогу - 5368 грн.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що в п. 1 акту №23/4291 наданих послуг за договором від 04.04.2022 №ЖКС2204 зазначено, що підписанням цього акту сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги у справі №361/4291/23, що розглядається Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом клієнта до боржника ОСОБА_1 , а саме була надана: «комплексна послуга зі звернення до суду» (перша інстанція, провадження у цивільній справі) зі стягнення заборгованості за надані житлові та інші послуги». Отже, висновок суду першої інстанції про те, що суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом - спростовується оскаржуваною ухвалою та актом №23/4291, які містять опис складових частин послуги. Судом також не взято до уваги пункти 2 та 4 зазначеного вище акту №23/4291.

Судом першої інстанції було неправильно встановлено, що витрати на правову допомогу підлягають оплаті залежно від обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), адже з акту вбачається, що послуга є комплексною та послуга вважається наданою.

Стверджує, що підписанням акту сторони договору підтвердили, що підписання такого акту відповідає умовам договору. Суд першої інстанції не встановлював співмірність вартості наданих послуг.

Вказує, що інша сторона не заявляла клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу. Звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, в якій зазначено, що в ухвалі, яка оскаржується, суд першої інстанції проявив ініціативу, без відповідної заяви іншої сторони, зменшивши розмір витрат на правову допомогу до нуля гривень.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду в частині закриття провадження у справі у зв`язку з прийняттям відмови від позову та стягнення з відповідача на корить позивача судового збору не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5368 грн., суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України, а також не долучено договір про надання правничої (правової) допомоги, на який він послався при складанні акту, долученого до справи. Зазначена у позові та у акті вартість послуг професійної правничої допомоги, не є належним підтвердженням надання таких послуг, окрім того у акті наданих послуг не зазначений детальний опис робіт наданих адвокатом та здійснення витрат.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Статтею 142 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат у разі закриття провадження у справі.

Так, згідно з ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом цієї статті, позивач, який не підтримує позовні вимоги, набуває право на відшкодування судових витрат в разі, коли він звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, а відповідач після пред`явлення до нього позову задовольнив ці вимоги, тобто виконав вимоги позивача.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 187/1493/21 зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2023 року позивач ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку на загальну суму 7414 грн. 80 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 вересня 2023 року представник позивача - Барський К.М. направив до суду заяву про стягнення в порядку ч.3 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5368 грн., посилаючись на те, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за надані послуги у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок їх задоволення після пред`явлення позову.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом та із заявою порядку ч.3 ст. 142 ЦПК України представником позивача не додано до матеріалів справи договору на правову допомогу, укладеного між ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» та адвокатом Барським К.М., детального опису виконаних робіт, платіжних документів про оплату цих послуг та розрахунок таких витрат.

До заяви про відмову від позову представник позивача, як доказ таких витрат долучив акт № 23/4291 наданих послуг за договором від 04.04.2022 № ЖКС 2204 про надання правничої (правової) допомоги, проте сам договір про надання правничої (правової) допомоги та платіжного документу про оплату наданих послуг позивачем до матеріалів справи представник позивача не надав.

В п. 1 акту № 23/4291 наданих послуг за договором від 04.04.2022 №ЖКС2204 зазначено, що підписанням цього акту сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги у справі, що розглядається № 361/4291/23 Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом клієнта до боржника ОСОБА_1 «Комплексна послуга зі звернення до суду» (перша інстанція, провадження у цивільній справі) зі стягнення заборгованості за надані житлові та інші послуги, яка включає в себе: аналіз укладених клієнтом договорів та підписаних на їх виконання документів (актів, рахунків тощо; доведення до клієнта інформації про правову позицію за наслідками проаналізованих документів; погодження із клієнтом ключових положень правової позиції у справі; складання тексту позовної заяви; виготовлення пакетів документів у паперовій формі для подання до суду; відрядження до суду для подання позовної заяви (із додатками); моніторинг стану розгляду справи на порталі «Судова влада України»; контроль надходження судових рішень за даними порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень» ; складання відповіді на відзив (у разі отримання на позовну заяву); періодичне оновлення інформації про стан заборгованості боржника - відповідача (згідно даних, наданих клієнтом); складання різних процесуальних документів (клопотань про доручення до матеріалів справи, заяв про часткове покладання судових витрат на відповідача та ін.); інформування клієнта про перебіг судового процесу; доведення до боржника - відповідача інформації щодо правової позиції позивача (за зверненням боржника).

Проте представником позивача не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що чітко передбачено частиною 3 статті 137 ЦПК України, а також не долучено договору про надання правничої (правової) допомоги, на який він послався при складанні акту, долученого до справи.

Встановивши, що позивачем в установленому законом порядку не доведені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки не надано договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не доведено які саме послуги надавалися адвокатом у суді першої інстанції, оплату цих послуг позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції спростовується актом №23/4291, який містить опис складових частин послуги, колегія суддів відхиляє, оскільки детального опису робіт, подання якого передбачене ч. 3 ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано, тоді як поданий акт виконаних робіт містить лише узагальнюючий опис послуг, які можуть бути надані за певних обставин ( як то: «складання різних процесуальних документів», «складання відповіді на відзив, у разі отримання відзиву на позовну заяву»), виконання яких не підтверджено та суперечить обсягу вчинених представником позивача процесуальних дій та складених процесуальних документів, що наявні у матеріалах справи.

При цьому квитанції або іншого платіжного документа про фактичне понесення позивачем витрат на суму 5368 грн. представником позивача до заяви не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, зазначена норма, що регулює порядок розподілу судових витрат за результатами розгляду справи по суті заявлених вимог, що закінчується ухваленням рішення суду, передбачає розподіл витрат, як тих, що сторона сплатила, так і тих, що має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Разом з тим, на відміну від вказаної норми, положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, встановлюють порядок та підстави відшкодування витрат позивача, які ним уже понесені.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки витрати позивача ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» на професійну правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, доказів протилежного заявником не надано, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що інша сторона не заявляла клопотань про зменшення суми витрат на правничу допомогу, а тому суд був не вправі відмовляти у їх стягненні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції співмірність витрат на правову допомогу не перевірялась, з огляду на відсутність у матеріалах справи детального опису робіт ( наданих послуг) та доказів щодо фактичного понесення таких витрат позивачем, що є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Інші доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом відхиляються, оскільки вони суперечать вищевказаним нормам процесуального закону.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія», яка подана представником Барським Костянтином Михайловичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.