ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4786/24 Справа № 243/5407/23 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/5407/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Юлія Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Юлія Олександрівна,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2024 року,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Ю.О., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Краматорському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Починаючи з 01 лютого 2023 року по 31 серпня 2023 року виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 66 800, 45 гривень, що підтверджується довідкою державного виконавця.

Згідно складеного позивачем розрахунку неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2023 року по 31 серпня 2023 року становить 153 572,16 гривень. Посилається, що розрахунок здійснювався відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду.

Зазначила, що оскільки розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, вважає за необхідне застосувати положення ст. 196 СК України та стягнути з відповідача 66 800,45 гривень.

У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 66 800,45 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Ю.О., залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Ю.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність судового рішення та відкритого виконавчого провадження свідчать про те, що добровільної сплати аліментів не було. Заборгованість зі сплати аліментів в сумі 66 800,45 гривень підтверджується довідкою державного виконавця, що свідчить про відмову відповідача добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Матеріали справи підтверджують заявлені позивачем обставини та містять достатні та належні докази, які не були прийняті судом першої інстанції до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ромась А.І., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Ю.О., не погоджуючись із запереченнями відповідача на апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року №3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Ю.О., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України)

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб 31 грудня 2013 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15 лютого 2020 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Краматорськ Донецької області та його батьком є ОСОБА_2 .

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02 листопада 2018 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вбачається, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Краматорськ Донецької області та її батьком є ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 24 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Краматорськ Донецької області та його батьком є ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2023 року, яке набрало законної сили 05 травня 2023 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 від 24 липня 2023 року старшим державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тимачовою К.О. було розглянуто заяву про примусове виконання та відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/243/651/2023; 243/323/23 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2024 року складає 66 800,45 гривень.

Згідно розрахунку, вчиненого позивачкою, розмір пені за прострочку сплати аліментів за період з лютого по липень становить 153 572,16 гривень.

Згідно довідки КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради № 29 від 17 жовтня 2023 року, станом на 01 липня 2023 року заборгованість по аліментам складала 3408 гривень, станом на 01 жовтня 2023 заборгованість по аліментам погашена.

Згідно довідки ТОВ «Євромед» після отримання реквізитів 08 серпня 2023 року перераховано аліментів на загальну суму 93 569,62 гривень, зокрема 08 серпня 2023 року - 6 842,50 гривень за платіжним дорученням від 08.08.2023 року № 204, 21 серпня 2023 року - 20 000 гривень - самостійне перерахування через Приватбанк, 07 вересня 2023 року - платіжне доручення від 07.09.2023 року № 231, 28.09.2023 року - 62574,50 гривень самостійне перерахування через Приватбанк, 03.10.2023 року - 1415,63 гривень платіжне доручення від 03.10 2023 року № 255. Станом на 04.10.2023 заборгованості за виконавчим листом немає.

Згідно довідки КНП «ТМО «СМОЛ»» від 23жовтня 2023 року за період з 01 лютого 2023 року по 30 вересня 2023 року за період з лютого 2023 року по вересень 2023 року включно перераховано 9 088 гривень. Станом на 01 жовтня 2023 року заборгованості за виконавчим листом немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та дійшов висновку, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, тому підстав для стягнення з відповідача пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів немає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За правилами статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами 1, 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом першої інстанції встановлено, що після відкриття 24 липня 2023 року виконавчого провадження № НОМЕР_4 державним виконавцем було обраховано заборгованість по аліментам станом на 31 серпня 2023 року за період з 01 лютого 2023 року по 31 серпня 2023 року 66 800,45 гривень, яка була наявна вже на час відкриття виконавчого провадження. Відповідно довідок КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради, КНП «ТМО «СМОЛ», ТОВ «Євромед Краматорськ» станом на 01 - 04 жовтня 2023 року заборгованість погашена.

З позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів у даній справі позивачка звернулася до суду 03 жовтня 2023 року. З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач виплатив заборгованість зі сплати аліментів до її звернення до суду з вказаним позовом.

Посилання позивача на ту обставину, що вона раніше зверталась до суду з аналогічним позовом, але позовна заява була залишена нею без розгляду, не мають правового значення під час вирішення спору у даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочення сплати аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, зводяться до незгоди з судовим рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пинзіна Юлія Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста