Дата документу 16.09.2024
Справа № 334/459/21
Провадження № 2/334/40/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючогосудді Добрєва М.В.
при секретарі Зайцевій С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , з 2007 року проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору піднайму від 03.01.2007р. Зазначена квартира з 1965 р. знаходиться у користуванні ОСОБА_2 . В 2015 році позивач з ОСОБА_2 намагався зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою, але у реєстрації місця проживання було відмовлено в усній формі. Станом на теперішній час ОСОБА_2 перебуває за кордоном, продовжує працювати у Якутії, строк дії довіреності закінчився, а лише на підставі договору піднайму без присутності самого відповідального квартиронаймача зареєструвати своє фактичне місце проживання за вказаною адресою не уявляється можливим. Позивач зазначає, що продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та сумлінно користується даною квартирою, здійснює всі витрати по її утриманню, за власні кошти та власними силами здійснив частковий ремонт в квартирі.

Оскільки позивач вселився у квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , зі згоди наймача цієї квартири - ОСОБА_2 та на підставі договору піднайму, укладеному з нею, тривалий час у ній проживає, здійснює витрати по її утриманню, вважає, що має право на користування нею із постановкою на реєстраційний облік, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання, надано строк відповідачам на подання відзиву на позовну заяву, а третій особі пояснення у той же строк.

04.03.2021 року відповідач по справі звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг ЗМР, Департамент з управління житлово-комунальним господарством ЗМР про розірвання договору найму та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю шляхом виселення.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року в задоволені клопотання представника ЗМР про прийняття зустрічного позову ЗМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг ЗМР, Департамент з управління житлово-комунальним господарством ЗМР про розірвання договору найму та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю шляхом виселення - відмовлено.

17.03.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю заперечує проти аргументів позивача у позовній заяві та просить відмовити у задоволенні позову, обгрунтовучи відзив відсутністю підстав для проживання позивача у зазначеній ним квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем зазначено, що спірна квартира АДРЕСА_2 є власністю Запорізької міської ради, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності Запорізької міської ради на спірну квартиру позивачем не заперечується. Договір найму на квартиру АДРЕСА_2 укладений з ОСОБА_2 , яка була зареєстрована у вищезазначеній квартирі по 29.01.1968 та знята з реєстрації у зв`язку з виїздом у район АДРЕСА_3 . В зв`язку з виїздом ОСОБА_2 до Мирнінського району Республіки Саха (Якутія) враховуючи надані нею документи до заяви про бронювання квартири АДРЕСА_2 , а саме трудовий договір від 20.05.2013 з муніципальним загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа №26» Мирнінського району Республіки Саха (Якутія), довідку «Середньої загальноосвітньої школи №26» від 22.05.2013 вих.72 департаментом житлово-комунального господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради 15.07.2013 було оформлене охоронне свідоцтво (броня) №4768/01 на квартиру АДРЕСА_2 . На підставі вищевикладенного, ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 як тимчасовий мешканець, спірна квартира заброньована ОСОБА_2 в зв`язку з виїздом до республіки Саха (Якутія), таким чином, підстави для визнання позовних вимог щодо визнання права користування квартирою АДРЕСА_2 та реєстрацію місця проживання відсутні.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року клопотання представника відповідача ЗМР ОСОБА_3 про зупинення провадження задоволено. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗМР, третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання зупинено до набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/1903/20.

11.03.2024 року представник відповідача Запорізької міської ради, ОСОБА_4 через канцелярію суду подала клопотання про відновлення провадження у справі, у зв`язку з тим, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2023 року у справі №334/1903/21 набрало законної сили.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання та призначено судове засідання.

16.04.2024 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких остання зазначила, що у лютому 2021 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради отримана позовна заява від ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з якої стало відомо про те, що ОСОБА_2 не повернулась до м. Запоріжжя. У зв`язку із тим, що стали відомі вищезазначені обставини в березні 2021 року Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про розірвання договору найму житлового приміщення та подала заяву про зупинення розгляду справи №334/459/21 до набрання чинності рішення по справі №334/1903/21. Власником житлової квартири АДРЕСА_2 , адже було з`ясовано, що ОСОБА_2 починаючи з 2007 року по 2013 рік отримувала охоронне свідоцтво (бронь) на квартиру, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради у зв`язку із виїздом у район Крайньої Півночі, а саме: м. Мирний Якутія. Останній раз було здійснено бронь на квартиру АДРЕСА_2 в зв`язку з укладенням ОСОБА_2 трудового договору з 20.05.2013 по 19.05.2016 з муніципальною загальноосвітньою школою №26 Мирнінського району Республіки Саха (Якутія), у зв`язку з цим 15.07.2013 департаментом житлово-комунального господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради було оформлене охоронне свідоцтво (броня) на вищевказану квартиру до 19.05.2016. Після 2016 року охоронне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_2 не видавалось, а ОСОБА_2 так і не повернулась проживати до вищезазначеного житла. Строк дії охоронного свідоцтва (броні) від 15.07.2013 року № 4768/01 закінчився 19.05.2016. ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня закінчення строку дії охоронного свідоцтва (броні) від 15.07.2013 року № 4768/01 не повернулась до заброньованого житлового приміщення, заяву про видачу охоронного свідоцтва на новий строк не подала. У вказаному жилому приміщенні члени сім`ї наймача ОСОБА_2 не проживають. З урахуванням того, що на час подання позовної заяви ОСОБА_2 не повернулась у заброньоване жиле приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, термін дії охоронного свідоцтва закінчився, а договір найму з ОСОБА_2 підлягав розірванню на підставі ст.76 Житлового кодексу України, то 21.11.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення, яким позов Запорізької міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про розірвання договору найму житлового приміщення - задоволено, а саме: розірвано договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 . Рішення не оскаржувалось та набрало чинності 22.12.2023.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2024 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду.

Представник позивача в судові засідання не з`явилася, будь-яких заяв до суду не подала.

Позивач в судові засідання не з`являвся. 18.06.2024 року в суді отримав повістку про судове засідання на 13.08.2024 року, проте так і не з`явився на судове засідання, будь-яких заяв не подав.

Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в позові просила відмовити.

Представник Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 2007 року проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору піднайму від 03.01.2007р.

Власником вищезазначеної квартири за адресою: АДРЕСА_1 є Запорізька міська рада.

Наймачем житла з 03.02.1965 є ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за вказаною адресою до 29.01.1968, після чого знялася з реєстраційного обліку у зв`язку з виїздом у м. Мирний, Якутія.

ОСОБА_2 починаючи з 2007 року по 2013 рік отримувала охоронне свідоцтво (бронь) на квартиру, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради у зв`язку із виїздом у район Крайньої Півночі, а саме: м. Мирний Якутія. Останній раз було здійснено бронь на квартиру АДРЕСА_2 в зв`язку з укладенням ОСОБА_2 трудового договору з 20.05.2013 по 19.05.2016 з муніципальною загальноосвітньою школою №26 Мирнінського району Республіки Саха (Якутія), у зв`язку з цим 15.07.2013 департаментом житлово-комунального господарства та розподілу житлової площі Запорізької міської ради було оформлене охоронне свідоцтво (броня) на вищевказану квартиру до 19.05.2016. Після 2016 року охоронне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_2 не видавалось, а ОСОБА_2 так і не повернулась проживати до вищезазначеного житла. Строк дії охоронного свідоцтва (броні) від 15.07.2013 року № 4768/01 закінчився 19.05.2016.

21.11.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення №334/334/1903/21, яким розірвано договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 . Рішення не оскаржувалось та набрало чинності 22.12.2023.

Інших осіб, крім ОСОБА_2 , у вказаній квартирі з 03.02.1965 по теперішній час зареєстровано не було, що встановлено та підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/1903/21 від 21.11.2023.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Частиною першою статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім?я якого видано ордер.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім?ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім?ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім?ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім?ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Статтею 99 ЖК Української РСР передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім?ї, а також тимчасові жильці зобов?язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частиною третьою статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).

В абзацах третьому, одинадцятому частини першої статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов?язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов?язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Статтею 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатися як "необхідне в демократичному суспільстві…" (рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", заява № 30856/03).

Відповідно до ч.5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2023 року, яке набрало законної сили 22.12.2023 року позов Запорізької міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про розірвання договору найму житлового приміщення задоволено та вирішено розірвати договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання права за позивачем користування спірними житловими приміщеннями та права на реєстрацію місця проживання у цьому приміщенні.

Сам факт проживання в житловому приміщенні та сплата за користування комунальними послугами не посвідчує у встановленому законом порядку право користування жилим приміщенням.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.