судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2024 року в справі № 490/6218/23 (провадження № 61-8757ск24)
за позовом ОСОБА_1 доДержави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди
за касаційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2024 року
В ході досудового розслідування у ОСОБА_1 було вилучено та накладено арешт на грошові кошти у розмірі 58 960 грн, 80 євро, 740 доларів США, які після вилучення знаходились на зберіганні в приміщенні службового кабінету т.в.о. начальника слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП України в Миколаївській області.
21 лютого 2022 року ухвалою слідчого судді визначено місце зберігання належних ОСОБА_1 у робочому кабінеті НОМЕР_1 старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_4
10 березня 2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зазначений арешт скасовано. Однак посадовою особою кошти позивачу не повернуто у зв`язку з їх фактичною відсутністю.
Просила стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України майнову шкоду у розмірі 58 960 грн, 80 євро, 740 доларів США (за курсом НБУ на день фактичної виплати) та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
06 лютого 2024 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 58 960 грн, 80 євро, 740 доларів США та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
20 травня 2024 року постановою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року залишено без змін.
У червні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Миколаївської обласної прокуратури на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2024 року, в якій вона просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рфшення, яким у задоволенні позову відмовити.
02 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2024 року.
Ухвала мотивована тим, що Миколаївська обласна прокуратура подала касаційну скаргу на судові рішенняв справіз ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню. Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого судові рішення в малозначній справі підлягають касаційному оскарженню у випадках, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд зазначив, що свої доводи Миколаївська обласна прокуратура належним чином не обґрунтувала, жодних доказів на їх підтвердження не долучила.

Верховний Суд зауважив, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

З такими висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені у пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Оцінка судом «винятковості» значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Необхідність перегляду Верховним Судом України судового рішення в малозначній справі Миколаївська обласна прокуратура обґрунтувала, зокрема, посиланням на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, і зазначила, що оскаржувані рішення у випадку їх залишення в силі можуть стати преюдиційним фактом встановлення вчинення незаконних дій та заподіяння вказаним особам шкоди саме органами прокуратури, що створить підґрунтя для можливого безумовного стягнення з бюджету коштів іншими потерпілими у кримінальному провадженні. Окрім того, зазначеними рішеннями, без належного підтвердження, констатовано порушення Порядку зберігання зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, що не може бути спростовано іншим чином, ніж скасування судових рішень, які ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважаю посилання Миколаївської обласної прокуратури на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК Україниобґрунтованими, справа становить значний суспільний інтерес, а також, окрім цього, відповідно до пункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо відшкодування втрачених речових доказів у кримінальній справі, що не розглянута, у зв`язку з чим необхідно було відкрити провадження в справі та перевірити по суті за матеріалами справи доводи касаційної скарги з наведених у ній підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Суддя О. М. Ситнік