Справа №295/6029/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за заявою ОСОБА_1 до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира 23.04.2024 р. звернулася ОСОБА_1 з заявою до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 18 травня 2011 р. вона, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 535.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, про що 07 листопада 2011 р . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 2547.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

18 травня 2023 р. вона, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Поліщука А.І. із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва. За наслідками звернення була заведена спадкова справа за № 229/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його дружина ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею.

18 травня 2023 р. державний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Поліщук А.І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 943/02-31, а саме відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини, відсутності факту реєстрації права власності та документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначене майно.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

ОСОБА_1 звернулася з заявою до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 18 травня 2011 р. вона, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18 травня 2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 535.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, про що 07 листопада 2011 р . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 2547.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

18 травня 2023 р. вона, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Поліщука А.І. із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва. За наслідками звернення була заведена спадкова справа за № 229/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його дружина ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею. (а. с. 21).

18 травня 2023 р. державний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Поліщук А.І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 943/02-31, а саме відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини, відсутності факту реєстрації права власності та документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначене майно. (а. с. 14-15).

Місце проживання спадкоємці ОСОБА_1 на день смерті спадкодавця не було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 08 травня 2023 р. № 2136 про технічні показники об`єкту, зазначено що за наявними даними, які знаходяться в підприємстві, об`єкту нерухомого майна розташованого за адресю: АДРЕСА_1 присвоєно інвентаризаційний номер - 14757. Згідно обстеження об`єкта нерухомості встановлено, що загальна площа будинку складає 74,3 кв. м., в тому числі житлова 40,1 кв.м. До будинку належать: літ. «Б» літня кухня, № 1 колодязь, № 2 огорожа. (а. с. 22).

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 10 травня 2023 р. № 2137 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не зареєстроване. (а. с. 22 зворотня сторона).

Згідно довідки ПП «УК «ЖЕК №1» від 05 травня 2023 р. за № 112 зазначено, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проживала без реєстрації та на даний час проживає за даною адресою.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Законодавцем процедура оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину регулюється Цивільним кодексом України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 (далі Порядок).

Процедура оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину регулюється Цивільним кодексом України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5.

Відповідно до п.п. 2.2, 3.13, 3.15, 3.16, 3.21, 3.22 та 4.14 Глави 10 Розділу II Порядку при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Для прийняття спадщини чи відмові від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, він вважається таким, що спадщину не прийняв

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час прийняття спадщини» вважається таким, шо прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можу бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 р. у справі N 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі N 925/1121/17.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців),

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину позивач звертається за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо до складу спадщини, яку прийняв спадкоємець, входить нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати (право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом, що також узгоджується зі статтею ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Оскільки дане право не визнається я обираю саме такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності на нього, оскільки відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину має отримати відповідний правовстановлюючий документ на дане майно.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність Утвердження і забезпечення прав і свобод люлини є головним обов`язком держави.

Статтею 64 Конституції України передбачено, шо конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до усталеної преюдиційної практики Верховного Суду, належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 р. в справі № 752/3435/16 (провадження № 61-231св20), від 29 червня 2022 р. у справі № 175/772/16-ц (провадження № 61-3581св21), від 27 липня 2023 р. у справі № 296/8061/19 (провадження № 61-2873св22)

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.(Постанова КЦС ВС від 08.11.2023 - № 742/2026/20)

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (Постанову Верховного Суду від 11 травня 2022 р. у справі № 450/3258/17)

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Разом з тим, спадкоємцю може належати в порядку спадкування лише те майно, право на яке за життя набув спадкодавець.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 р. у справі № 332/2880/18 (провадження № 61-11768св20).

Стосовно судових витрат.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01.01.2024 р. становить 3 028 грн.

Оскільки у позовній заяві заявлено 2 позивних вимоги то розрахунок судового збору який підлягає сплаті повинен розраховуватись наступним чином.

Оскільки позивачем заявлено зокрема майнову вимогу, про визнання права власності, то ставка судового збору за майнову вимогу складає 1 відсоток ціни позову.

Ціна позову визначається від вартості житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно Висновку про вартість майна від 20 червня 2023 р. становить 150 309,00 грн.

Таким чином, сума судового збору з майнову вимогу складає 150 309,00грн. х 1% = 1503,09грн. що є більшим за 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (3028 х 0,4 = 1 211,20).

До того ж, позивачем заявлено немайнову вимогу, а відтак сума судового збору яка підлягає сплаті за немайнову вимогу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду 3028 х 0,4 = 1 211,20 грн.

Підсумовуючи, загальний розмір судового збору за дві заявлені вимогі складає 1211,20 + 1503,09 = 2 714,29грн.

Відповідно до ч. 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, відтак розмір судового збору що підлягає сплаті складає 2714,29 х 0,8 = 2 171,44 грн.

Суд вважає, що спадкові права позивача є порушеними а тому підлягають судовому захисту шляхом встановлення факту постійного проживання позивача, зі спадкодавцем, в будинку АДРЕСА_1 , та визнання за Позивачем в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, а саме на на будинок АДРЕСА_1 , після смерті спадкодавця.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1217, 1218, 1222, 1258, 1268-1270, 1296 ЦК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 19, 30, 81, п.1, 175, 177, ч.1 ст. 315, 319 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирської міської територіальної громади в особі Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, а саме на на будинок АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.06.2024.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І. Перекупка