Дата документу 10.01.2024
Справа № 334/6542/22
Провадження № 6/334/25/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участю секретаря судового засідання Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023. В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні 67/600 частинами житлового будинку шляхом вселення, стягнення моральної шкоди. За результатами розгляду справи 21.08.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення про задоволення позову частково.

Суд ухвалив усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні 67/600 частками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її вселення до частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, та яка складає 67/100 частин від будинку в цілому. В частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.

На виконання вказаного вище рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано позивачу ОСОБА_2 виконавчі листи.

Однак на теперішній час існують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023 або роблять його неможливим враховуючи наступне.

У цій справі між сторонами, як співвласниками майна, що є у спільній частковій власності, виник спір з тих підстав, щодо надати у володіння та користування тієї частини майна в натурі, яке відповідає частці у праві спільної часткової власності, не можливо.

У житловому будинку ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом із дружиною та неповнолітніми дітьми.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які то проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи характер особистих відносин між учасниками спору і те, що у сторін протягом тривалого часу виникають конфлікти щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом спільної сумісної власності, ОСОБА_1 було подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

Оскільки порядок користування житловим будинком не установлювався, між сторонами склалися ворожі, неприязні стосунки, за наявності яких спільне проживання та користування житловою площею спірного житлового будинку та місцями загального користування з дотриманням розміру реальної площі, яка припадає кожному із співвласників, не вбачається можливим.

Вселення сьогодні ОСОБА_2 у спірну частину житлового будинку без його поділу буде порушувати права ОСОБА_1 , його дружини та його неповнолітніх дітей, що суперечить ст. 358 ЦК України, а також це вже буде втручанням у сферу його особистого життя, порушенням його прав власника. З наведених підстав просить відстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023 на 12 місяців, тобто до 21.08.2024.

ОСОБА_2 надала письмові заперечення, вважає заяву ОСОБА_1 необґрунтованою і такою, що не ґрунтується на вимогах закону. Наведені в обґрунтування заяви доводи вважає такими, що не передбачають можливість відстрочення виконання судового рішення згідно ст. 435 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник адвокат Тягунова Г.В. просили задовольнити заяву з наведених вище підстав.

Представник ОСОБА_2 адвокат Железняк Л.В. заперечувала проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, посилаючись на необґрунтованість заяви.

Третя особа ОСОБА_3 просила вирішити заяву на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до таких висновків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, позов задоволено частково. Суд ухвалив усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні 67/600 частками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її вселення до частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, та яка складає 67/100 частин від будинку в цілому. В частині стягнення моральної шкоди суд відмовив.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.11.2023 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2023 залишено без змін.

На виконання рішення Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано позивачу ОСОБА_2 виконавчі листи. На підставі зазначених виконавчих листів Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавчі провадження за №73483762 від 01.12.2023р. та № 73483762 від 04.12.2023р.

У грудні 2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення на 12 місяців.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом частин 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї , її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виходячи із вимог даної норми, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 33 України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим закон відносить хворобу сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання», суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

В обґрунтування підстав для відстрочення виконання судового рішення заявник посилається на неприязний характер особистих відносин між учасниками спору і те, що у сторін протягом тривалого часу виникають конфлікти щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом спільної сумісної власності, а також на наявність між сторонами справи та виконавчого провадження спору про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності, який перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/3833/23). Яким чином це унеможливлює виконання рішення суду, та яким чином відстрочення виконання рішення суду до 24.08.2024 вплине на ці обставини, заявником не обґрунтовано.

На думку суду, наведені заявником обставини не є обставинами особливого характеру або надзвичайною подією, що ускладнює або робить неможливим виконання рішення суду про вселення, передбаченими ст. 435 ЦПК України, таке відстрочення виконання рішення суду порушуватиме права стягувача, підтверджені судовим рішенням.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що підстави для відстрочення виконання рішення суду відсутні, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 268, 353, 354, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Складення повного тексту ухвали 15.01.2024.

Суддя: Турбіна Т. Ф.