Справа №:755/56/24
Провадження №: 2/755/98/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Гриценко О.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариствва «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 36 000,00 грн та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № FА-00034006. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 .

23.11.2020 року о 23:50 год. по просп. Оболонському (перехрестя з просп. Бандери), у м.Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Застрахованого ТЗ «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 та ТЗ «Volkswagen JETTA», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2021року (справа № 756/676/21) відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Після настання страхового випадку, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки даний випадок є страховим, ПАТ «СГ «ТАС» на підставі страхового акту № 02755/01/921 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 241,94 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», останнє здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СГ «ТАС» в межах ліміту за полісом № 201289753 в розмірі 75543,65 грн. Таким чином, страховиком винуватця ДТП відшкодовано позивачу не всю суму збитку, а тому ПАТ «СГ «ТАС» має право вимагати від відповідача, як винуватця ДТП, відшкодування різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром фактично понесених збитків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В судовому засіданні встановлено, ПрАТ «СГ «ТАС» укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № FА-00034006. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 .

23.11.2020 року о 23:50 год. по просп. Оболонському (перехрестя з просп. Бандери), у м.Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Застрахованого ТЗ «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 та ТЗ «Volkswagen JETTA», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2021року (справа № 756/676/21) відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Після настання страхового випадку, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Оскільки даний випадок є страховим, ПАТ «СГ «ТАС» на підставі страхового акту № 02755/01/921 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 241,94 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», останнє здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СГ «ТАС» в межах ліміту за полісом № 201289753 в розмірі 75 543,65 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За нормою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Положення пункту 38.2.1 (г) статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон

№ 1961-IV) встановлюють, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком потерпілої у ДТП сторони виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 127 241,94 грн., а страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 75 543,65 грн., що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого під час ДТП автомобіля. (51 698,29 грн (127 241,94 грн - 75 543,65 грн)).

Крім того, як встановлено, ПрАТ «СГ «ТАС» та винуватцем ДТП ОСОБА_1 укладено Договір №846 про добровільне визнання боргу в порядку регресу, за яким відповідач визнає, що з нього підлягає стягненню залишок невідшкодованої шкоди, як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 51 698,29 грн.

Відповідно до договору №846 ОСОБА_1 був зобов`язаний сплачувати частинами залишок невідшкодованої шкоди згідно графіку.

Відповідач за договором №846 сплатив лише 15 698,29 грн. з 51698,29 грн., що свідчить про часткове виконання договору, також вказане підтверджується меморіальними договорами №2PL525520 від 22.10.2021 року, № 2PL076693 від 23.10.2021 року, №2PL076693 від 24.11.2021 року, №2PL214267 від 24.12.2021 року, №2PL998043 від 27.01.2022 року.

Таким чином, залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 36000,00 грн. (51698,29 грн. - 15 698,29 грн.).

Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування, сплаченого ним за відновлювальний ремонт пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Таким чином, ПАТ «СГ «ТАС», як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому відповідно до статті 1191 ЦК України та п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення такої виплати, у ПАТ «СГ «ТАС», виникло право зворотньої вимоги до страховика винуватця ДТП.

Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ПАТ «СГ «ТАС», в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д.н. НОМЕР_1 , шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу ТДВ «СК «Альфа-Гарант», як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що різниця між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: франшизою та врахуванням зносу, розрахованого відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПАТ «СГ «ТАС» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично сплаченої вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить 36 000,00 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 988, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариствва «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (адреса місцезнаходження: 03062, м. Київ, просп. Берестейський, 65, ) грошові кошти в розмірі 36 000,00 грн., та судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлений 21 червня 2024 року.

Суддя: