Справа № 462/1600/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Заболотної Я. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шиманської Д. Т.,

за участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чиж А. О.,

за участю секретаря судового засідання Дунько Д. Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника третьої особи ОСОБА_6 ,

свідка ОСОБА_7 ,

свідка ОСОБА_8 ,

свідка ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_5 ,

експерта ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири,

встановив:

Позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 , 28.02.2024 року (вх. № 4980) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_10 , у якому просить суд:

- припинити право власності ОСОБА_3 на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

- грошову суму у розмірі 1 173 769 грн. 00 коп. внесену нею на депозитний рахунок суду, після набрання чинності судовим рішенням виплатити ОСОБА_3 , як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2021 року її тітка ОСОБА_11 відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дубчак О. В. подарувала, а вона прийняла 1/2 частки квартири по АДРЕСА_2 та зареєструвала своє право власності на нерухоме майно. Іншими співвласниками квартири являються рідні племінники тітки ОСОБА_11 , які в даній квартирі не проживають. Зі слів сусідів, відповідач ОСОБА_3 в спірній квартирі з`являється вкрай рідко, а здебільшого проживає в квартирі його так звана цивільна дружина, тобто абсолютно стороння їй особа. Спільне користування з відповідачем спірною квартирою є неможливим через неприязні родинні стосунки, які тривають на протязі багатьох років. Зокрема тітка ОСОБА_11 своє право на користування спірною квартирою змушена була відстоювати у суді, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова за позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та її вселення від 08.07.2009 року. 3 першого дня володіння належною їй часткою, я як співвласник, намагалась домовитись з відповідачем про спільне володіння на взаємовигідних умовах. Однак, відповідач ігнорує будь-які її пропозиції, заперечуючи взагалі її право власності. Більше того, діє лише з метою створення надуманих обставин позбавлення її права власності на квартиру. Отримувати від неї будь-які письмові заяви відповідач також відмовляється, як і отримувати від неї поштові листи, що підтверджується конвертами про їх відправку з повідомленням про повернення.

Так, в жовтні та листопаді 2021 року остання двічі надсилала відповідачу листи з пропозицією спільно звернутись до оцінювача для визначення ринкової вартості з подальшим викупом ним або нею відповідно часток, однак такі листи відповідач відмовився отримувати, що підтверджується конвертами з відповідними поштовими відмітками, що додаються.

З метою врегулювання майнових відносин, листом від 28.11.2023 року остання пропонувала викупити у ОСОБА_3 3/8 належних йому частки в квартирі АДРЕСА_3 за ринковою ціною визначеною ним та прийнятною для нього. Також, просила повідомити її чи наявна у нього можливість сплати їй грошової компенсації за її частку в квартирі із припиненням її права власності. Такий лист також відповідач отримувати відмовився, конверт додається. Наступним листом від 05.12.2023 року позивач повідомляла про проведення огляду спільної квартири АДРЕСА_3 судовим експертом для визначення вартості квартири з пропозицією надати для огляду (забезпечивши вільний доступ) експерта кімнату, яка перебуває у користуванні відповідача. Отримувати таке повідомлення відповідач також не став. 24.01.2024 року позивач скерувала ОСОБА_3 пропозицію викупу його 3/8 частки в квартирі АДРЕСА_3 за вартістю визначеною висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість, яка становить 1 173 769 грн 00 коп. Отримувати дану пропозицію відповідач також відмовився, що підтверджується конвертом з поштовим повідомлення. Окрім того, відповідач проживає сам у квартирі у АДРЕСА_4 ., а тому позбавлення його права на вказану частку майна не завдасть останньому істотної шкоди. Також позивач вказує на те, що не має іншого житла, проживає разом із чоловіком у його квартирі та з дорослою донькою, зятем та малолітньою онукою. Відповідач не погоджується продати мені свою частку квартири виключно із особистої неприязні. Таким чином, вважає свої права порушеними та враховуючи, що частка відповідача у вказаному домоволодінні є незначною і не може бути виділена в натурі, а тому остання змушена звернутися до суду із позовом про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні.

Виходячи з викладеного вище, беручи до уваги те, що виділити частку відповідача в натурі, яка становить лише 3/8 частини квартири між співвласниками із збереженням функціонального призначення даної квартири як житла, неможливо, вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права відповідача на 3/8 частку в спільному майні, а саме: в квартирі по АДРЕСА_2 , із виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації за таку частку та визнання за мною права власності на цю частку квартири.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками.

11.03.2024 року (вх. № 6114) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грабовець С. В. у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній виконав умови ухвали суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2023 року залучено ОСОБА_5 у якості третьої особи.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками.

19.04.2024 року (вх. № 9872) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грабовець С. В. у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній виконав умови ухвали суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2024 року продовжено підготовче судове засідання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.05.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позиція сторін по справі.

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник адвокат Грабовець С. В., вимоги позовної заяви підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його уповноважений представник адвокат Мукан Б. С. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовної заяви посилаючись на відзив та інші долучені письмові докази котрі були долучені вході розгляду даної справи.

Третя особа ОСОБА_5 та її уповноважений представник адвокат Колодій Л. В. заперечили щодо задоволення позовної заяви, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Дослідивши матеріали справи за позовом, заслухавши покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , покази експерта ОСОБА_9 дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.08.2023 року стверджується, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 , спільна часткова власність 1/8 належить ОСОБА_3 , спільна часткова ОСОБА_1 , спільна часткова ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 35-36).

Згідно копії висновку експерта фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 40/23 від 17.01.2024 року вбачається, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва здійснити поділ квартири АДРЕСА_3 у відповідності до часток співвласників - технічно неможливо. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 становить 3 154 861 грн 00 коп. Ринкова вартість, яка припадає на частку кожного із співвласників, квартири АДРЕСА_3 : 1/8 + 1/4 = 3/8 ідеальної частки (співвласник ОСОБА_3 ), становить 1 173 769 грн 00 коп. 1/2 ідеальної частки (співвласник ОСОБА_1 ), становить 1 565 026 грн 00 коп., 1/8 ідеальної частки (співвласник ОСОБА_10 ), становить 391 256 грн 00 коп. (т. 1, а. с. 37-57).

Окрім цього, судом досліджено копію технічного паспорту № 178 від 22.12.2023 року, копію рішення суду від 08.07.2009 року справа № 2-1120/9, копію рішення суду від 10.05.2022 року справа № 462/1041/22, копію заяви до відділу поліції від 22.09.2023 року, копію відповіді відділу поліції № 1 від 02.10.2023 року, копію пропозиції від жовтня, листопада 2021 року, копію пропозиції від 28.11.2023 року, копію повідомлення від 05.12.2023 року та інші наявні документи у матеріалах справи.

Мотиви прийняття рішення судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (ст. 365 ЦК України) та визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України) одночасно.

Тлумачення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою ( зокрема., постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).

Європейський суд з прав людини вказав, що «апеляційний суд, ухвалюючи рішення про припинення права заявника на частку у квартирі, посилався на ст. 364 та 365 ЦК України від 2003 року. Проте, як було підтверджено роз`ясненням Верховного Суду України, ці положення не можуть бути застосовані одночасно за тих самих обставин, оскільки вони стосуються різних юридичних питань. А саме, можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу, тоді як ст. 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Навіть припускаючи, що, попри неоднозначність у рішенні апеляційного суду, ст. 365 Кодексу була юридичним положенням, застосовним у справі заявника, і що умову пункту першого було дотримано, Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 стю 365 протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. У справі заявника протилежна сторона не внесла вартість частки на рахунок. Конкретні та відповідні аргументи заявника стосовно нездійснення протилежною стороною необхідного платежу національні суди не взяли до уваги. У цьому контексті Суд зазначає, що положення ЦК від 2003 року, про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Як свідчить відповідна практика національних судів хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається,- вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (Andriy Rudenko v. Ukraine, № 35041/05, § 41 43, ЄСПЛ, від 21.12.010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) від вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.і 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що частка відповідача не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірного житла.

Однак, позивачем не надано жодних доказів наявності у власності відповідача ОСОБА_3 іншого придатного для проживання житлового нерухомого майна, а тому суд вважає, що припинення частки відповідача беззаперечно завдасть йому істотної шкоди (п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України).

Отже беручи до уваги те, що припинення права на частку завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї суд дійшов висновку, що немає правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позові, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовити.

Грошову суму у розмірі 1 173 769 (один мільйон сто сімдесят три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп. внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 повернути ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , Адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 );

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_6 );

Третя особа: ОСОБА_10 (адреса проживання: АДРЕСА_6 );

Третя особа: ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_6 ).

Текст рішення складено 24.09.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: