ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5035/24 Справа № 176/2882/23 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотуза Олександра Володимировича на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Державного підприємства Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. звернувся до суду з позовом до ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. посилався на те, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 27 серпня 1992 року по 14 лютого 1997 року, з 01 грудня 1998 року по 13 травня 2013 року, з 09 жовтня 2015 року по 31 серпня 2018 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат. 31 серпня 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом №9 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 16 вересня 1993 року. Згідно виписки з акту МСЕК від 06 липня 1995 року №259/2 позивачу ОСОБА_1 первинно безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності. У зв`язку з травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача ОСОБА_1 , він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача ОСОБА_1 вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання та виробничої травми позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Отже, факт моральних страждань, на переконання позивача, є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. На підставі викладеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. просив суд стягнути з ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві суму грошових коштів у розмірі 245000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Мотуз О.В., до ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві відмовлено в повному обсязі. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. просить рішення суду від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат просять у задоволенні апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Мотуза О.В. відмовити в повному обсязі, рішення суду від 26 березня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. просив суд стягнути з ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався із позивачем, суму грошових коштів у розмірі 245000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 27 серпня 1992 року по 14 лютого 1997 року, з 01 грудня 1998 року по 13 травня 2013 року, з 09 жовтня 2015 року по 31 серпня 2018 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат. 31 серпня 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом №9 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 16 вересня 1993 року. Згідно виписки з акту МСЕК від 06 липня 1995 року №259/2 позивачу ОСОБА_1 первинно безтерміново встановлено 25% втрати професійної працездатності. У зв`язку з травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача ОСОБА_1 , він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача ОСОБА_1 вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання та виробничої травми позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотуза О.В., суд першої інстанції посилався на їх необґрунтованість належними та допустимими доказами у справі, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Нещасний випадок на виробництві, який став підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настав 14 вересня 1993 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК УРСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК УРСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК УРСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК УРСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР.

Відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.1, 3 ст.13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України №6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК УРСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу, з 27 серпня 1992 року по 14 лютого 1997 року, з 01 грудня 1998 року по 13 травня 2013 року, з 09 жовтня 2015 року по 31 серпня 2018 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат. 31 серпня 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін, п.1 ст. 36 КзпП України (а.с.8-14).

За час роботи на підприємстві відповідача ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом №9 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 16 вересня 1993 року (а.с.15, 16).

П.11 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: ОСОБА_1 виконував наряд виданий майстром ОСОБА_2 по виготовленню кравчих скоб та різців на ковальському молоті. По закінченню робіт позивач ОСОБА_1 підійшов до молоту, лівою рукою почав знімати окалини з нижнього бойка, а правою рукою його вимкнув. Під час зупинки верхньої бойки опустився та придавив пальці лівої руки.

П.11.2 акту зазначає причини нещасного випадку : порушення виробничої дисципліни.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 06 липня 1995 року №259/2 позивачу ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.17).

Таким чином, встановивши, що позивач працював на підприємстві ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат, 14 вересня 1993 року отримав травму під час виконання службових обов`язків, про що свідчить акт форми Н-1 від 16 вересня 1993 року. ОСОБА_1 , згідно виписки з акту огляду МСЕК від 06 липня 1995 року №259/2, встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково, що порушило нормальні життєві зв`язки позивача, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отримання виробничої травми, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди відповідачем виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності 06 липня 1995 року.

Отже, ОСОБА_1 встановлено трудове каліцтво у період перебування у трудових відносинах з відповідачем ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат 06 липня 1995 року - дата встановлення непрацездатності у період роботи у відповідача, тобто до набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що вказаний нещасний випадок на виробництві стався в тому числі і за вини позивача, суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним та підлягає зменшенню. З врахуванням критерію справедливості, відшкодування з відповідача ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 50 000 грн. без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотуза Олександра Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Державного підприємства Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасним випадком на виробництві - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Державного підприємства Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасним випадком на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 50 000 грн. без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат(ЄДРПОУ 14309787) на користь Держави судовий збір у розмірі 2684 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова