Справа № 212/8133/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Дущак К.О., розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2024 року адвокат Яводчак Олександр Васильович в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі за текстом рішення ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із вказаним вище позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом рішення АТ «Кривбасзалізрудком», АТ «КЗРК» ), в обґрунтування якого вказав, що позивач на протязі тривалого часу, більше 17 років, здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.04.2024 року, позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 13.08.2024 року позивачу було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Внаслідок отриманих професійних захворювань порушенні життєві зв`язки позивача, він не має змоги реалізовувати свої звички та бажання. Позивача постійно турбує стійкий біль у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву руку та ногу, в плечових, ліктьових, і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, порушена хода, заніміння кінцівок, задишка при фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, важкість у грудях. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Позивач постійно відчуває фізичні страждання, біль та через втрату працездатності у відносно молодому віці та систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні, так як вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та позбавлений можливості повноцінно надавати допомогу своїй родині. Все це постійно та негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними. Позивач вважає, що професійні захворювання виникли внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 325000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Каретна Євгенія Василівна скористалася правом надання відзиву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та вказала про застосування роботодавцем всіх необхідних заходів, передбачених чинним законодавством, що спрямовані на зменшення впливу та дії шкідливих виробничих факторів на здоров`я позивача. У свої доводах послалася на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду (справа № 752/17832/14-4 від 15.12.2020), де зазначено, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд має керувати принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до безпідставного збагачення. Крім того, за відсутності закону, який формулює порядок присудження та сплати відшкодування моральної шкоди працівнику, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь - яких конкретних сум («Петльований проти України» № 54904/08). Оцінка моральної шкоди, на думку Європейського суду, покладається на того, хто повинен провести дослідження судової практики для того, щоб спробувати оцінити, порівнюючи свою справу з подібними справами про відшкодування шкоди. Послалася на судову практику, визначену у Постановах Дніпровського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 235/375/23, від 15 серпня 2024 року у справі № 235/2576/24, від 20 серпня 2024 року у справі № 235/3167/24 на підтвердження того факту, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди є завищеною, такою, що не відповідає принципам співмірності та розумності. Звернула увагу на те, що позивач був звільнений за згодою сторін, а не через його стан здоров`я. Так, зазначила, що покладення обов`язку відшкодування завданої моральної шкоди може мати місце за умови, коли шкода завдана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Крім того, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом, та, з урахуванням вимог діючого законодавства, правові підстави для покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору відсутні.

20 вересня 2024 року представником позивача адвокатом Яводчак Олександром Васильовичем до суду подана заява, де зазначив, що стороною позивача копія відзиву на позовну заяву отримана, намір подання відповіді на відзив відсутній. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Сторони не висловили заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Суд встановив, що позивач протягом тривалого періоду працював на підприємстві відповідача: з 08.08.2000 року по 11.02.2004 року гірником очисного забою дільниці № 6 шахти «Октябрська» шахтоуправління «Октябрська» Криворізкього державного залізорудного комбінату з повним робочим днем на підземних роботах; з 07.04.2008 року по 01.09.2010 року кріпильником дільниці № 11 шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізорудком» з повним робочим днем на підземних роботах; з 01.09.2010 року по 01.11.2011 року кріпильником дільниці № 2 підземного гірничого цеху шахти «Октябрська» Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ «Кривбасзалізорудком» з повним робочим днем на підземних роботах; з 01.11.2011 року по 16.06.2023 року кріпильником дільниці № 11 шахти «Покровська» (шахти «Октябрська») АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з повним робочим днем на підземних роботах. 16.06.2023 року звільнений за згодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (серія НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 . (а. с. 9-11)

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.04.2024 № 601, позивачу було встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. (а. с. 23-24)

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 09 травня 2024 року, затвердженого 10.05.2024 р. В. о. начальника Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, проведеного на АТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача (п. 17), а саме: працюючи кріпильником на дільниці №11 шахти «Покровська» («Октябрська») АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» у періоди з 07.04.2008 по 30.08.2010 та з 01.11.2011 по 19.03.2023, ОСОБА_1 в підземних умовах шахти виконував кріплення та ремонт стовбурів шахт, вертикальних виробок, оглядав та ремонтував кріплення, армував стовбури.В підземних умовах шахти умови праці характеризувалися тривалим виконанням робіт у незручній та вимушеній робочій позі, тривалість знаходження в якій перевищувало санітарні норми. Також робота характеризувалися нахилами тулуба (вимушені, більше 30°) більше норми.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії, шо перевищували нормативні значення.

Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково - дослідний інститут іслової медицини» від 11.04.2024 №601 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також є професійний маршрут: з 08.08.2000 по 11.02.2004 - підземний гірник очисного забою шахти «Октябрська» відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»; з 01.09.2010 по 31.10.2011 - підземний кріпильник сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». (а. с. 12-14)

З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 09 травня 2024 року, вбачається, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання у позивача є важкість праці: періодичне перебування у незручній робочій позі 40 % зміни при нормі до 25 %, періодичне перебування у вимушеній робочій позі 20 % зміни при нормі до 10 % нахили тулуба (вимушені, більше 30°) 139 разів за зміну, при нормі - 51-100 разів згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,65 разів згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» і складала 3,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

У пункті 13 Акту зазначений висновок про наявність шкідливих умов праці, складений у відповідності до даних інформаційної довідки про умови праці від 26.05.2023 № ПС/3.1/12640-23 Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та з урахуванням Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року за № 248, за яким умови праці підземного кріпильника дільниці №11 шахти «Покровська» ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Згідно з довідками Обласної Медико соціальної експертної комісії № 2 серії 12 ААА № 130164 та серії 12 ААГ № 573810 від 13 серпня 2024 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65 % (45 % - по радикулопатії, 20 % - по ХОЗЛ) з 15 липня 2024 р. безстроково та ІІІ групу інвалідності з 15 липня 2024 р. безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно - курортного лікування. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу. Рекомендовано спостереження сімейного лікаря і невролога. (а. с. 16)

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався та проходив лікування у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого. (а. с. 25-31)

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавецьнесе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що спричинена моральна шкода підлягає компенсації.

Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині щодо недоведеності факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійних захворювань, що об`єктивно призвело до моральних страждань.

Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював в шкідливих умовах праці на підприємстві Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» протягом 17 років 03 місяців в умовах впливу шкідливих факторів у відповідності до акту розслідування професійного захворювання від 09 травня 2024 року, що спричинило виникнення в нього професійних захворювань, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, який отримав професійне захворювання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, на протязі більш ніж 17 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності, які визначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 130000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 325000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Крім того, відповідно до пп. А п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

В даному випадку предметом стягнення є сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Суд не приймає посилання представника АТ «КЗРК» на відсутність підстав стягнення судового збору з відповідача.

Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з урахуванням результату розгляду справи, яким позовні вимоги задоволені частково, враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1300,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 153,237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.3,12,81,141,263,265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130000,00 гривень (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок) без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1300,00 гривень (одна тисяча триста гривень 00 копійок).

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Симбірцева, 1-А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50029.

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 вересня 2024 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак