Справа № 161/5742/23
Провадження № 2/161/1152/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі ПАТ «СК «Уніка») звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Свій позов обґрунтовує тим, що 06.08.2019 між ними ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 . 24.10.2019 в м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 . Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2019, пошкодження транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 відбулося внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Розмір майнової шкоди, яка була завдана власнику автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 становить 135016,36 грн. (138744,54 грн. вартість ремонту 3728,18 грн. франшиза).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ», відповідно до полісу ЕР 115902909. Ліміт відповідальності становить 100000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

За заявою ПАТ «СК «Уніка», ПрАТ «СК «ПЗУ» було відшкодовано 130000,00 грн., що дорівнює ліміту відповідальності страховика, згідно полісу ОСЦПВНТЗ. У зв`язку з тим, що сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, то різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою зобов`язана виплатити відповідач.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в сумі 35016,36 грн. та понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 25.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що право вимоги позивача до відповідача виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, а саме з 02.03.2020 та відповідно сплинув 02.03.2023, а позов був поданий до суду 29.03.2023, тобто з пропуском строку позовної давності, клопотання про поновлення пропущено строку позивачем не заявлялося. Зазначає, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування. На підтвердження розміру завданих збитків позивачем надано копію розрахунку відновлювального ремонту, виконаного 31.10.2019 ТОВ «Автоконцепт», який не фіксує факт проведення вказаним товариством господарських операцій з надання позивачу послуг щодо відновлювального ремонту автомобіля, а також надання дозволу на його проведення, а має інформаційний характер та передбачає встановлення позивачу до сплати 138744,54 грн. Вважає, що в ремонтній калькуляції № 00323964 від 11.12.2019 значно завищений обсяг ремонтних робіт та придбання запчастин, у зв`язку з чим сторона відповідача не погоджується із визначеною сумою збитків, яких зазнав автомобіль. Посилаючись на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

16.05.2023 від позивача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Представник позивача скористався правом на подання відповіді на відзив, де підтримав раніше висловлену у позовній заяві позицію.

23.05.2023 від представника відповідача надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до якої представник відповідача, просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати понесені у зв`язку з наданням правової допомоги в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 13.11.2023 у справі призначену судову автотоварознавчу експертизу.

01.02.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 26.03.2024 у справі призначену судову автотоварознавчу експертизу. Провадженні у справі на час її проведення зупинено.

17.06.2024 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовних вимог не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. та 5000,00 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2019 ОСОБА_1 визнано винною у тому, що 24.10.2019 о 18 год. 45 хв. а м. Луцьку по вул. Ковельська, 25, вона керуючи транспортним засобом марки «Форд Фокус» д.н.з. НОМЕР_2 не була уважна, не стежила за дорожньо-транспортною обстановкою, не дотрималась безпечної дистанції, скоїла зіткнення з автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_1 порушила п.п. 12.1, 13.1 ПДР України

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2019 набрала законної сили 03.12.2019.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Тойота Кемрі» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 (а.с.09).

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , згідно договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 004058/4056/0000012 від 06.08.2019 була застрахована в ПАТ «СК «Уніка» (а.с. 10).

28.10.2019 ОСОБА_3 , який на час вчинення ДТП перебував за кермом транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до ПАТ «СК «Уніка» із заявою № 00323964 про подію, що має ознаки страхового випадку.

З страхового акту № 00323964 від 11.12.2019 випливає, що комісія дійшла висновку про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 135016,36 грн. Зазначена сума виплати була проведена на рахунок ТОВ «Автоконцепт» з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно договору № 004058/4056/0000012 від 06.08.2019, ОСОБА_2 , д.н.з. НОМЕР_1 .

Визначення суми страхового відшкодування відбулося на підстав ремонтної калькуляції № 00323964 від 11.12.2019 та рахунку-фактури № АК00042432 від 31.10.2019.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ», то за заявою позивача страхове відшкодування в порядку регресу за ОСОБА_1 в сумі 100000,00 грн. було перераховано на рахунок ПАТ «СК «Уніка», що підтверджується платіжним дорученням № 41078 від 02.03.2020 (а.с. 29).

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ» в порядку регресу сплатило на користь позивача ПАТ «СК «Уніка» суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн.

З посиланням на вимоги ст.1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 35016,36 грн.

Не погоджуючись із сумою вартості ремонту автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судової атотоварознавчу експертизу за ухвалою суду.

Відповідно до висновку експерта № 2 від 29.05.2024 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 24.10.2019 на дату оцінки 24.10.2019 становив: 102461,38 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 24.10.2019 на дату оцінки 24.10.2019 становить: 97143,40 грн. Вартість матеріального збитку заподіяного власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП 24.10.2019 колісний транспортний засіб марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки 24.10.2019 становить: 97143,40 грн.

Згідно з ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Оцінка обґрунтованості висновку експерта повинна враховувати перевірку правильності застосованих наукових положень та обраної методики дослідження; умотивованості, аргументованості висновку; наявності або відсутності у висновку експерта внутрішніх суперечностей; наявності у висновку експерта повних відповідей на поставлені питання. Оцінка висновку експерта проводиться за загальними правилами оцінки доказів. Однією з особливостей оцінки висновку експерта є необхідність спеціального мотивування підстав, за якими відкидається висновок.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Аналізуючи висновок експерта № 2 від 29.05.2024, судом встановлено, що він відповідає вимогам ст.102 ЦПК України є вмотивованим, аргументованим, в ньому відсутні внутрішні суперечності та наявні повні відповіді на постановлені питання.

Відтак, при визначенні розміру матеріального збитку, суд виходить саме з висновку експерта № 2 від 29.05.2024.

Із вказаного висновку випливає, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП 24.10.2019 колісний транспортний засіб марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки 24.10.2019 становить: 97143,40 грн., ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, згідно договору страхування становить 100000,00 грн., а відтак розмір заподіяної школи власнику майна не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Таким чином, позивачем не доведено підстав для виникнення обов`язку винуватця ДТП щодо виплати страхового відшкодування

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до рахунку № ГВ/2379 від 17.04.2024 вартість судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 становить 5000,00 грн. Оплата вартості експертизи підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду наступні документи: копію додаткової угоди № 2 від 03.09.2024 до договору про надання правової допомоги № 04-05/01 від 04.05.2023, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.09.2024 за договором про надання правової допомоги № 04-05/01 від 04.05.2023.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволені позову, вимога відповідача про стягнення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги та витрат за проведення автотоварознавчої експертизи, підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність даної справи з позивача на користь відповідача, слід стягнути 8000,00 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім, а також витрати за проведення експертизи в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, ч.6 ст.82, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 993, 999, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень та витрати за проведення експертизи в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (адреса: вул. О. Теліги, 6-В, корп. 4, м. Київ; );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта