Справа № 447/504/23 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/3492/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_2 , третя особа: Новороздільська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання іпотеки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_2 , третя особа: Новороздільська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання іпотеки припиненою.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

10.07.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, на підставі якого на зазначену вище квартиру було накладено обтяження. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22.07.2019 року у справі №447/2134/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23.11.2020 року, визнано недійсним іпотечний договір, укладений 10.07.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4794, в частині передачі в іпотеку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Маючи намір розпорядитись майном (відчужити квартиру), вона ( ОСОБА_1 ) звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з відповідною заявою, однак їй було повідомлено, що на зазначену квартиру накладено обтяження - іпотека за реєстраційним № 7551120 від 24.10.2021 року згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року у справі №1313/2975/2012 та згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. від 10.07.2008 року. Іпотека за реєстраційним № 7551120 від 24.10.2021 року стосується трьох об`єктів, а саме майнових прав на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Враховуючи, що зазначену іпотеку накладено єдиним записом, вилучити один з об`єктів неможливо, оскільки реєстри до 2013 року є архівною складовою, а наявна в них інформація не підлягає змінам та коригуванню. При цьому, їй було роз`яснено право на звернення до суду за захистом порушених прав. Зазначала, що не була стороною у справі № 1313/2975/2012, на підставі рішення у якій було накладено обтяження на її квартиру, таке судове рішення не стосується її прав щодо спірної квартири, а тому просила визнати припиненою іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 згідно запису №7551120 та визнати таким, що не поширюється на квартиру АДРЕСА_1 запис №7551120 у Державному реєстрі іпотек.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 згідно запису № 7551120 у Державному реєстрі іпотек.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржило Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що звернення особи до суду з окремим позовом про визнання іпотеки припиненою не є ефективним. При цьому, такі вимоги можуть розглядатись судом у разі наявності відповідного спору, однак спір між позивачем та ПАТ «Промінвестбанк» відсутній. Відтак вважає, що лише у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ч.1 ст. 593 ЦК України на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання такого права згідно п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України.

Крім того, для зняття заборони/обтяжень з нерухомого майна необхідно подати до нотаріуса відповідну заяву. При цьому, у позивача наявне рішення суду, на підставі якого нотаріус може зняти обтяження зі спірного нерухомого майна, а відтак відсутній спір, за захистом якого позивач звернулася до суду.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Афанас`єва Ж.Л. скаргу підтримала з підстав, навдених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її (Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється.);наявності інших підстав, передбачених цим законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.09.2016 року у справі №6-1685цс16, Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно пункту 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14.02.2012 року у справі №2-1239/11.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно від 10.08.2015 року, реєстраційною службою Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , накладено обтяження. Підставою виникнення обтяження зазначено іпотечний договір від 10.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4794, та рішення Миколаївського районного суду Львівької області від 25.09.2012 року у справі №1313/2975/2012.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22.07.2019 року у справі №447/2134/15, залишеним без змін постановою Львівського апедяціного суду від 23.11.2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним іпотечний договір, укладений 10.07.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4794, в частині передачі в іпотеку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Знято обтяження з квартири АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 10739877, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. 10.07.2008 року, реєстраційний №7547080, на підставі іпотечного договору №4794, посвідченого 10.07.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., іпотекодержатель - Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, іпотекодавець - ОСОБА_2 .

У 2023 році ОСОБА_1 звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Новороздільської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 78/02-14 від 21.02.2023 року при проведенні правової експертизи документів за заявою ОСОБА_1 про відчуження квартири АДРЕСА_1 встановлено, що на зазначену квартиру накладено обтяження, а саме іпотеку у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №7551120 від 24.10.2012 року згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року у справі №1313/2975/2012 та іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. від 10.07.2008 року за реєстровим № 4797. Іпотека за реєстраційним №7551120 стосується трьох об`єктів, а саме майнових прав на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , та була накладена єдиним записом, а тому вилучити один із об`єктів з цього обтяження технічно неможливо у зв`язку з особливостями функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складовою частиною якого є реєстри до 2013 року, зокрема, і Державний реєстр іпотек, до яких неможливо внести зміни чи виправлення, так як реєстри до 2013 року є архівною складовою, а наявна в них інформація не підлягає змінам та коригуванню.

Встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року у справі №1313/2975/2012, яке є підставою обтяження, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , виключено з реєстру заборон відчуження майна, знято та вилучено запис з державного реєстру іпотек та звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_5 . Рішення суду набрало законної сили 08.10.2012 року.

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, ОСОБА_1 посилалася на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав від 21.02.2023 року на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності, накладено обтяження на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року у справі № 1313/2975/2012 та іпотечного договору від 10.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4797. Враховуючи, що вона не була стороною у справі № 1313/2975/2012, на підставі рішення у якій на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження, просила визнати припиненою іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 згідно запису №7551120 та визнати таким, що не поширюється на квартиру АДРЕСА_1 запис №7551120 у Державному реєстрі іпотек.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обтяження (іпотека у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №7551120 від 24.10.2012 року) на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка, накладене згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року у справі №1313/2975/2012 та іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. від 10.07.2008 року за реєстровим № 4797. Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 не була стороною у справі № 1313/2975/2012, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.09.2012 року не стосується її прав щодо спірної квартири, зазначеним судовим рішенням визнано право власності іншої особи - ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 . При цьому, іпотечний договір, укладений 10.07.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., в частині передачі в іпотеку майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 визнаний недійсним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22.07.2019 року. Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав обгрунтованим позов ОСОБА_1 в частині визнання припиненою іпотеки на квартиру в будинку АДРЕСА_6 , а обраний позивачкою спосіб захисту права ефективним та таким, що передбачає безпосереднє поновлення ухваленим у справі рішенням її порушених прав та інтересів.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скарги щодо обрання позивачкою неналежного способу захисту її порушених прав та інтересів, що на думку апелянта, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та характер спірних правовідносин ( позивач не є ні стороною зобов`язання, ні поручителем у борговому зобов`язанні), обраний ОСОБА_1 спосіб захисту права є ефективним, та таким, що не суперечить вимогам закону.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 травня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра