ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/118/24

Провадження № 22-ц/4820/1498/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта, прокурора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 17 травня 2024 року, суддя Горщар А.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Полонської міської ради, з участю прокурора, про визначення додаткового строку на відчуження земельної ділянки,

встановив:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку в один рік для відчуження земельної ділянки площею 2,5387 га, кадастровий номер :03:002:0735, належної йому на праві приватної власності, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 16.02.2022 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , він набув право власності на земельну ділянку площею 2,5387 га, кадастровий номер :03:002:0735.

Після оформлення спадкових прав він виїхав в росію для вирішення питань щодо оформлення пенсії та продажу квартири, оскільки мав намір повернутися в Україну та отримати громадянство України.

Однак, у зв`язку зі збройною агресією росії проти України, він був позбавлений можливості повернутися до України та вчасно провести відчуження належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, пропустивши тим самим строк для виконання зобов`язання, встановленого ч. 4 ст. 81 ЗК України.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 28.02.2024 року до участі у справі допущено Шепетівську окружну прокуратуру.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 17.05.2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не був позбавлений можливості в порядку надання доручення здійснити відчуження спірної земельної ділянки в строк, передбачений ч. 4 ст. 81 ЗК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги послався на те, що чинним законодавством України не встановлено заборони на продовження строку для відчуження земельної ділянки згідно з ч. 4 ст. 81 ЗК України, якщо такий було пропущено з поважних причин.

В той же час судом не враховано, що він є громадянином росії, та у зв`язку зі збройною агресією проти України не мав можливості своєчасно виконати обов`язок щодо відчуження належної йому земельної ділянки, що, на його думку, є підставою для продовження строку для відчуження земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор вказав, що довірена особа ОСОБА_1 - ОСОБА_3 згідно отриманої від ОСОБА_1 довіреності могла здійснити відчуження спірної ділянки, однак вказаного не зробила. ОСОБА_1 не був позбавлений повернутись в Україну через треті країни після початку повномасштабного вторгнення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор в суді проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полонне Хмельницької області, є громадянином російської федерації, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 від 19.11.2009 року, виданого відділенням УМФС росії по Ханти-Мансійському автономному округу Югра в м. Когалим.

Як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрованим в реєстрі за №303, спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син, ОСОБА_1 . Спадкове майно складається із земельної ділянки площею 2,5387 га, кадастровий номер :03:002:0735, розташованої у Шепетівському районі (до перейменування Полонський район) Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №349484694 від 06.10.2023 року, 16.02.2022 року приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Бондар С.М., на підставі свідоцтва про спадщину, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0735, площею 2,5387 га (індексний номер: 363479505 від 16.02.2022 року).

03.06.2022 року державним реєстратором Білогірської селищної ради на підставі договору оренди №б/н від 02.06.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Маяк», зареєстровано за ТОВ Агрофірма «Маяк» право оренди вищезазначеної земельної ділянки.

За змістом ст.ст. 41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3 ст. 81 ЗК України).

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4 ст. 81 ЗК України).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з п. «е» ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. «д» ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

З наведеного слідує, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України.

Суд першої інстанції правильно констатував, що позивач ОСОБА_1 , як іноземний громадянин, не виконав обов`язку щодо відчуження належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року з моменту набуття права власності на нього, 16.02.2022 року. Отже, вказаний річний строк сплинув 16.02.2023 року.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що він пропустив встановлений законом річний строк у зв`язку з тим, що не мав можливості приїхати до України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , на підставі довіреності уповноважив свого представника здійснити відчуження земельної ділянки, а тому останній міг скористатися своїм правом по відчуженню землі через свого уповноваженого представника.

При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він через свого представника звертався до органів нотаріату з наміром здійснити відчуження успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, але йому в цьому було відмовлено.

В той же час, посилання позивача на можливість продовження строку для відчуження земельної ділянки є необґрунтованим, оскільки норми ст.ст. 81, 84, 140, 145 ЗК України є імперативними, регламентують порядок і строк відчуження земельної ділянки іноземним громадянином, який відраховується з моменту переходу такого права, є преклюзивним та змінюватися не може.

Необхідно також зауважити, що за змістом ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 23.01.2018 року у справі №513/444/15-ц, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Отже, примусове відчуження земельної ділянки здійснюється виключно на підставі відповідного судового рішення, крім того, примусове відчуження земельної ділянки здійснюється згідно зі ст. 145 ЗК України, відповідно до якої конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

За таких обставин буде дотримано гарантії прав позивача на отримання вартості конфіскованої земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова