Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
У Х В А Л А

19 вересня 2024 року місто Київ

справа № 755/19730/23

провадження №22-ц/824/13846/2024

Київський апеляційний в складі судді-доповідача Стрижеуса А.М., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Не погоджуючись з рішенням суду, 19 червня 2024 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка не може бути прийнята судом оскільки при поданні апеляційної скарги не надано доказів сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що звільнений від сплати судового на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України про судовий збір.

Разом з тим, такі посилання є безпідставними.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI).

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3574-V1).

Статтею 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ІДПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс 19) дійшла наступних висновків:

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIучасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-ХІІ.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11 -795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Предметом даного позову є зміна способу стягнення аліментів на утримання дитини, що не пов`язано з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Відтак, твердження скаржника про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» зводиться до неправильного тлумачення норм права.

Тому підстави для застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума судового збору за подання даного позову становить 1073,60 2481грн.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір за подання до суду апеляційної на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 1610,40 грн. (1073,60 грн.х 150% = 1610,40 грн.)

Таким чином, особі, яка подала апеляційну скаргу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1610,40 грн . на реквізити Київського апеляційного суду: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ Солом`янський район/ 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, рахунок отримувача: UA 0026010; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, код класифікації доходу бюджету 22030101 призначення платежу: судовий збір за позовом (за апеляційною скаргою), ((ПІБ) чи назва установи, організації), Київський апеляційний суд, адреса суду м. Київ, вул. Солом`янська, буд.2-а

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, а скаржнику - надати строк для усунення недоліків, попередивши, що в разі невиконання даної ухвали, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст.185,356,357 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року - залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити, що у випадку не усунення у встановлений термін недоліку, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Стрижеус А.М.