Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6090/24 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/6090/24 за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Бодашевської Юлії Сергіївни до Житомирської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна, про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 07 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, в якому просила визначити для останніх додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був братом їхньої матері - ОСОБА_5 . Після його смерті залишилася спадщина, яка складалася зі спадщини його матері - їхньої бабусі ОСОБА_6 . На момент смерті ОСОБА_4 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0357 га по АДРЕСА_1 та будинок за цією ж адресою.

Після смерті ОСОБА_4 , вони звернулися до нотаріуса за консультацією, який в свою чергу вказав які документи необхідно зібрати, однак вони не встигли вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки нотаріус повідомив, що їм необхідно прийти для подачі заяви після того, як підготують оригінали усіх документів.

Оскільки це вимагало багато часу, вони не встигли зібрати необхідні документи протягом 6 місяців. Нотаріус повідомив, що вони пропустили встановлений законом строк і не можуть подати таку заяву, але у них є можливість звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07 травня 2024 року позов задоволено повністю.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_3 просить таке рішення скасувати. Зазначає, що вона є рідною тіткою померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі статті 1263 ЦК України після смерті племінника прийняла спадщину, так як інші спадкоємці не подавали заяви про прийняття спадщину. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради).

Вважає, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та порушує її права, як спадкоємця, яка прийняла спадщину. Має місце порушення її прав, як власника нерухомого майна - 51/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрований в реєстрі за № 1695 від 19 квітня 2024 року виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., по спадковій справі 52/2023, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 19 квітня 2024 року по спадковій справі номером у спадковому реєстрі 71438856, номером у нотаріуса 52/2023, та витягом з державного реєстру речових прав від 19 квітня 2024 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Крім того, судом не досліджувались докази, які б обґрунтовували неможливість позивачам подати заяви про прийняття спадщину завчасно, та позивачами їх не було долучено, які б підтверджували те, що саме перешкоджало їм подати заяву про прийняття спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обгрунтованим, - залишити без змін.

Від приватного нотаріуса, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

У судовому засіданні, представник ОСОБА_3 адвокат Мелешко С.А. підтримав доводи апеляційної скарги та дав пояснення, які відповідають їй.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.20).

Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого дядька позивачі протягом встановленого строку не звернулись.

Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності складається з земельної ділянки площею 0,0357 га по провулку Академіка Слуцького 39 та будинку з службовими будівлями (загальна площа 606 кв. м.) за цією ж адресою.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 1991 року спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є в рівних частках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.10).

Родинні стосунки між померлими та позивачами, як матері й дядька, підтверджуються копіями свідоцтв про народження, про смерть останніх та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.7-9, 24-25).

Також установлено, що за заявою ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, а 19 квітня 2024 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 51/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на це майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав за № 01 (а.с.68, 71-72).

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження рішення суду, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження рішення суду учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Прийняття судом рішення про права, інтереси, обов`язки особи, яка не брала участі у справі, є підставою для скасування відповідного судового акта.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Аналогічний правовий висновок міститься також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що оскаржуваним рішенням вирішено її спадкові права і суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які полягали в незалученні її до розгляду справи.

Предметом спору в цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами в справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведені норми уваги не звернув.

Колегія суддів зауважує, що визначення судом позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе лише у випадку пред`явлення позову до спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки рішення у такій справі вплине на права та обов`язки цих осіб.

З огляду на викладене, оскільки відповідач в особі територіальної громади за місцем відкриття спадщини не є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 і участь такого органу місцевого самоврядування у справі можлива за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, заявлені позивачами вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що стосуються прав та обов`язків Житомирської міської ради, а відтак вона не є належним відповідачем у цій справі.

У суду апеляційної інстанції, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, відсутні повноваження щодо залучення співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявили позовних вимог до спадкоємця, яка прийняла спадщину, і є належним відповідачем у справі, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги і необхідність відмови у позові із зазначених вище підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 07 травня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Бодашевської Юлії Сергіївни відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 20 вересня 2024 року.