УХВАЛА

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 279/11692/15-ц

провадження № 61-8992ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділення частини житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності, виділення в натурі приміщень житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділення частини житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності.

Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_2 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які становлять приміщення веранди 3-1 площею 9,5 кв. м, кухні 3-2 площею 5,7 кв. м, кімнати 3-3 площею 11,6 кв. м, кімнати 3/4 площею 5,7 кв. м, кімнати 3-6 площею 10,3 кв. м, кладової 3-5 площею 3,1 кв. м, сараю «В», туалету «Т-1», частини огорожі, 1/2 частини колодязя «К».

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на садибу АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року задоволено.

Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2016 року скасовано та справу призначено до розгляду.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про припинення спільної часткової власності, виділення в натурі приміщень житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року позов ОСОБА_2 про виділення в натурі частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності задоволено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_2 такі приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 : веранду 3-1, площею 9,5 кв. м, кухню 3-2, площею 5,7 кв. м, кімнату 3-3, площею 11,6 кв. м, кімнату 3-4, площею 5,7 кв. м, комору 3-5, площею 3,1 кв. м, кімнату 3-6, площею 10,3 кв. м, сарай «В», туалет «Т-1», які становлять 4382/10000 частини зазначеного домоволодіння (квартира № 3 ).

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено у натурі житловий будинок АДРЕСА_1 згідно з першим варіантом розділу садиби згідно з висновком експерта від 24 квітня 2018 року № 805/04.18.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_2 такі приміщення садиби АДРЕСА_1 : сіни 3-1, площею 9, 5 кв. м, сіни 3-1, площею 5,7 кв. м, кімнату 3-2, площею 11,6 кв. м, кухню 3-3, площею 5,7 кв. м, сарай «В», туалет «Т-1», огорожу, які становлять 32/100 частини.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 такі приміщення садиби АДРЕСА_1 : веранду 1-1, площею 4,3 кв. м, комору 1-2, площею 6,3 кв. м, кухню 1-3, площею 8,6 кв. м, кімнату 1-4, площею 11,7 кв. м, кімнату 3-4, площею 10,3 кв. м, комору 3-5, площею 3,1 кв. м, сарай «Е», сарай «Г», сарай «Д», огорожу, які становлять 40/100 частини.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_3 такі приміщення садиби АДРЕСА_1 : коридор 2-1, площею 6,8 кв. м, кухню 2-2, площею 7,6 кв. м, кімнату 2-3, площею 13,4 кв. м, сарай «Б», туалет «Т», огорожу, які становлять 28/100 частин.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 15 379, 00 грн за зменшення його частини майна.

Припинено право спільної часткової власності на садибу АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (касаційне провадження № 61-1233св19).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята касаційним судом, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте заявником не зазначено відповідних відомостей щодо себе.

За таких обставин, заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Аналізуючи вищезазначені норми, Верховний Суд зауважує, що, у випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 посилається на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, не зазначаючи при цьому від яких саме висновків, що були застосовані апеляційним судом в оскаржуваній постанові слід відступити, у який спосіб та чим обґрунтована необхідність такого відступу.

Посилаючись на підставу касаційного оскарження на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має вказати від якого саме висновку Верховного Суду, застосованого судом апеляційної інстанції, необхідно відступити та у який спосіб, в якій постанові викладений цей висновок та чим обґрунтована необхідність такого відступу.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець