Справа № 366/1927/24
Провадження № 2-н/366/126/24
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2024 року смт Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Корчков А.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», в особі представника, ОСОБА_1 , про видачу судового наказу щодо стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору,

ВСТАНОВИВ :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» звернувся до Іванківського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору.

Адресою реєстрації боржника, ОСОБА_2 , заявник зазначає АДРЕСА_1 , за цією ж адресою зазначено і заборгованість за спожитий газ, яку просить стягнути стягувач.

Суддею, з метою визначення підсудності, у відповідності до ч. 7 ст. 165 ЦПК України, зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації боржника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого отримано відповідь, що за вказаними параметрами особу не знайдено.

Відповідності до ч. 5 ст. 165 ЦПК України суддею зроблено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та проживання особи (Калинівської селищної ради Броварського району Київської області) щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника, за результатами якого, 03.07.2024 отримано відповідь від виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області (вих.№ 154 від 02.07.2024), що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток із вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно з пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17).

Отже, заява про видачу судового наказу має подаватись за правилом виключної підсудності, за місцем знаходження майна щодо якого заявлені вимоги про стягнення заборгованості з його утримання.

Як вбачається зі змісту заяви, боржником є фізична особа, а не юридична особа чи фізична особа-підприємець, отже правила ч. 8 ст. 165 ЦПК України, яка передбачає можливість передачі заяви про видачу судового наказу за підсудністю, в даному випадку не застосовується.

Пунктом 9 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Оскільки заборгованість виникла з приводу утримання майна, що знаходиться на території Броварського району Київської області, суддя вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

При цьому суддя вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (чю1 ст.166 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 165, 166, 167, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», в особі представника, ОСОБА_1 , про видачу судового наказу щодо стягнення зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за спожитий природний газ, інфляційних втрат, 3% річних та судового збору.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Анатолій КОРЧКОВ