Справа № 367/552/24
Провадження №2-др/367/83/24
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Олексієнка М.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 367/552/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - залишити без розгляду, в зв`язку з повторною неявкою позивача та її представника в судове засідання.

12 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Олексієнка М.М. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив поновити процесуальний строк для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Олексієнка М.М. надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1-3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, адвокат Олексієнко М.М. посилається на те, що копію ухвали від 05 вересня 2024 року по залишення позову без розгляду було ним отримано 06 вересня 2024 року через підсистему « Електронний суд», заяву про ухвалення додаткового рішення суду ним була надіслана через підсистему « Електронний суд» 11.09.2024 року

Суд зазначає, що клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення не можна вважати тотожним клопотанню про поновлення процесуального строку на подання доказів, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові від 22.11.2023 Великої Палати Верховного суду у справі №712/4126/22 (провадження 14-123цс23).

Згідно із положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 3 ч.1ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

До витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 520/8662/19, від 01 вересня 2022 року в справі № 759/13013/14-ц зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду позовної заяви представником відповідача ОСОБА_1 було надано відзив, в якому зазначений попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести відповідач. Згідно довідки про доставку електронного документу ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 вересня 2024 року представник відповідача, адвокат Олексієнко М.М. отримав 06.09.2024 року, та заява про ухвалення додаткового рішення була сформована в системі «Електронний суд» 11.09.2024 року.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне поновити представнику відповідача, адвокату Олексієнко М.М. строк для звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3ст. 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 25 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Олексієнком М.М. укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 25/03/24-ЦС (а.с. 241-244).

25 березня 2024 року між адвокатом Олексієнком М.М. та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода до Договору про надання професійної правничої допомоги, згідно з якою сторони домовилися, що вартість послуг адвоката щодо складання процесуальних документів по цивільній справі № 367/552/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в суді І інстанції становить 16500,00 грн, участь представника в судовому засіданні в межах м. Києва та м. Ірпінь становить -3500,00 грн, якщо судове засідання не відбулося (зокрема з причин перебування судді в нарадчій кімнаті, неявки іншої сторони, перебування судді на лікарняному, тощо) клієнт сплачує адвокату -2000,00 грн (а.с.245).

Згідно платіжних інструкцій № @2PL277151 від 05.09.2024 року, № @2PL334044 від 28.05.2024 року, № @2PL515412 від 25 березня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено за професійну правничу допомогу 27000,00 грн ( а.с.237-239).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).

Позивач та її представник не подавали до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги № 25/03/24-ЦС від 25 березня 2024 року, адвокат Олексієнко М.М. надав суду відзив на позовну заяву, складання та подання адвокатського запиту, два клопотання про долучення доказів, клопотання про витребування доказів,а також брав участь у судових засіданнях суду І інстанції 28.05.2024, 02.07.2024, 20.08.2024, 05.09.2024.

Судова колегія вважає, що заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. Отже підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн. що відповідає обсягу наданої допомоги, складності справи, а також критерію розумності та виваженості.

Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Олексієнка М.М. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27000 ( двадцять сім тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Головуючий суддя М.П. Одарюк