ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 369/41/18

провадження № 61-12490св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у складі колегії суддів Ратнікової В. М.,

Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про виділ частки майна в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником 9/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником 27/36 часток цього будинку була їхня мати ОСОБА_4 .

У 2008 року відповідач та ОСОБА_4 отримали державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,592 га, на якій розташований будинок, згідно з яким відповідач отримав у власність 9/36 часток земельної ділянки, а ОСОБА_4 - 27/36 часток.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Позивачка, як спадкоємиця за заповітом, отримала в спадщину 27/36 часток житлового будинку.

Оскільки належна ОСОБА_4 частина земельної ділянки не була охоплена заповітом, позивачка і відповідач, як спадкоємці за законом, успадкували її в рівних частках, а саме по 3/8 часток, про що їм видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після оформлення спадкових прав позивачка вирішила зареєструвати

в будинку свою дочку та онука, однак відповідач як співвласник будинку згоди не надав. У добровільному порядку здійснити поділ будинку та земельної ділянки відповідно до розміру їх часток відмовився. Крім того, відповідач здійснює самочинне перепланування будинку, чим порушує її права як співвласника.

Також зазначала, що, отримавши у спадщину 27/36 часток житлового будинку, до неї на підставі частини першої статті 120 ЗК України перейшло

й право власності на частку земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, у тому ж розмірі, що належав спадкодавцю, тобто

27/36 часток, тому підстав для спадкування цієї частки земельної ділянки за законом не було.

ОСОБА_1 просила:

виділити їй в натурі 27/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на виділене нерухоме майно, як окремий об`єкт з самостійним виходом, припинивши при цьому право спільної часткової власності, якщо виділ зробити (переобладнати) технічно можливо при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а якщо виділ

в натурі технічно неможливий, то встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) в цьому будинку,

з залишенням в разі необхідності окремих підсобних приміщень в загальному користуванні учасників спільної часткової власності;

скасувати право власності ОСОБА_2 на 3/8 часток земельної ділянки, площею 0,592 га, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М. Є.

14 лютого 2017 року;

визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-172;

визнати нечинним номер запису про право власності 19002776 від 14 лютого 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224;

визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, видане їй на 3/8 часток земельної ділянки, зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М. С. 14 лютого 2017 року;

визнати за нею право власності на 27/36 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку;

залишити за ОСОБА_2 право власності на 9/36 часток вказаної земельної ділянки;

провести між сторонами поділ в натурі цієї земельної ділянки, площею

0,592 га, відповідно до часток у будинковолодінні, а при необхідності

з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а у разі неможливості такого поділу - встановити порядок користування даною земельною ділянкою, враховуючи здійснений поділ будинку в натурі, архітектурно-будівельні, санітарні та протипожежні норми і правила.

Суди розглядали справу неодноразово.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

09 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Виділено в натурі та визнано право власності на 27/36 часток (або 3/4) за ОСОБА_1 житлового будинку

АДРЕСА_1 , а саме: перший поверх: кухня (приміщення 1) загальною площею 14,6 кв. м; комора (приміщення 2) загальною площею 5,4 кв. м; санвузол (приміщення 3) загальною площею 4,2 кв. м; житлова кімната (приміщення 4) загальною площею 6,4 кв. м; житлова кімната (приміщення 6) загальною площею

18,6 кв. м; житлова кімната (приміщення 7) загальною площею 11,7 кв. м; коридор (приміщення 8) загальною площею 5,5 кв. м; мансарда: коридор (приміщення І) загальною площею 6,3 кв. м; коридор (приміщення II) загальною площею 14,1 кв. м; веранда (приміщення VI) загальною площею 15,3 кв. м. Всього площа 102,1 кв. м.

Виділено в натурі та визнано право власності на 9/36 часток (або 1/4) за ОСОБА_2 житлового будинку, а саме: перший поверх: житлова кімната (приміщення 5) загальною площею 12,5 кв. м; мансарда: неопалюване приміщення (приміщення III) загальною площею 14,8 кв. м; коридор (приміщення IV) загальною площею 5,3 кв. м; неопалюване приміщення (приміщення V) загальною площею 16,6 кв. м. Всього площа 49,2 кв. м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено такі споруди: ворота з хвірткою (№ 3); ворота з хвірткою (№ 4); огорожа (№ 5).

Для поділу приміщень житлового будинку в наведеному варіанті, який виключає спільне користування приміщеннями будинку, рекомендується виконати такі переобладнання в житловому будинку: влаштувати вхідний тепловий тамбур до приміщення № 1-5 з площею 12,5 кв. м глибиною не менше 1,4 м для квартири АДРЕСА_2 (пункт 2.13 ДБН В.2.2-15-2005); закласти дверний отвір між приміщенням № 1-5 та приміщенням № 1-8. 3; влаштувати сходи на мансарду з приміщення № 1-5 в приміщення № ІІІ; закласти дверний отвір між приміщенням № ІV та приміщенням № ІІ. При відповідних технічних умовах технічно можлива і економічно доцільна розробка проєкту опалення для квартири АДРЕСА_2 ; розробка проєкту влаштування водопостачання і каналізації для квартири АДРЕСА_2 .

Припинено право спільної часткової власності сторін на житловий будинок

АДРЕСА_1 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за проведення поділу житлового будинку в розмірі 600,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині виділу часток житлового будинку, суд першої інстанції виходив з технічної можливості такого виділу, що підтверджено висновком експерта, а також відсутністю заперечень сторін щодо поділу житлового будинку згідно з першим варіантом, запропонованим експертом.

Водночас підстав для задоволення позовних вимог про визнання нечинними свідоцтв про право на спадщину за законом та інших вимог, що стосуються земельної ділянки, суд не встановив, оскільки спірна земельна ділянка не охоплювалась заповітом ОСОБА_4 , свідоцтва видані на підставі державного акта на право власності на землю, вимоги про визнання недійсним якого позивач не заявляла.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

09 грудня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування права власності на частки земельної ділянки, скасування запису про право власності, визнання права власності на частку земельної ділянки та її поділ скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд, не врахував, що спірні 27/36 часток земельної ділянки перейшли у власність позивачки і не могли бути предметом спадкування за законом, тому дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно, передчасними визнав Верховний Суд і висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування реєстрації права власності, визнання права власності та поділ земельної ділянки, оскільки такі висновки зроблені судом без урахування наведених обставин.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

09 грудня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування права власності на частки земельної ділянки, скасування запису про право власності, визнання права власності на частку земельної ділянки та її поділ скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від

14 лютого 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-172, спадкова справа

№ 605/2015, видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М. Є.

ОСОБА_2 , в частині успадкованих ним після смерті ОСОБА_4 3/8 часток земельної ділянки, площею 0,0592 га, на

АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:053:0090.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від

14 лютого 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-172, спадкова справа

№ 605/2015, видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М. Є. ОСОБА_1 ,

в частині успадкованих нею після смерті ОСОБА_4 3/8 часток земельної ділянки, площею 0,0592 га, на

АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:053:0090.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 27/36 часток земельної ділянки, площею 0,0592 га, на АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель

і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:053:0090.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0592 га, на АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:053:0090, відповідно до варіанта 1 судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2018 року № 2678, та виділено в користування ОСОБА_1 для обслуговування частини будинку (квартира АДРЕСА_3 ) одну ділянку з такими розмірами по периметру: 9,96 мп;

4,50 мп; 7,22 мп; 4,90 мп; 12,02 мп; 9,64 мп; 7,86 мп; 3,01 мп; 3,52 мп; 22,78 мп; 10,60 мп, загальною площею 444,0 кв. м. В користування

ОСОБА_2 для обслуговування частини будинку (квартира АДРЕСА_2 ) виділено одну ділянку з такими розмірами по периметру: 17,18 мп; 4,90 мп; 7,22 мп; 4,5 мп; 9,96 мп; 9,80 мп, загальною площею 148 кв. м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки 27/36 часток земельної ділянки, які належали на праві власності ОСОБА_4 , призначені саме для будівництва та обслуговування 27/36 часток житлового будинку, господарських будівель на АДРЕСА_1 , які на ній розташовані, то до позивачки, як спадкоємиці 27/36 часток вказаного будинковолодіння, перейшло й право власності на 27/36 часток вказаної земельної ділянки,

а тому вони не могли бути предметом спадкування за законом, у зв?язку із чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 14 лютого

2017 року, зареєстрованих в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 605/2015, виданих державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М. Є. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в частині успадкованих кожним із них після смерті ОСОБА_4 3/8 частин спірної земельної ділянки, площею 0,0592 га,

а також визнання за ОСОБА_1 права власності на 27/36 часток спірної земельної ділянки.

З урахуванням того, що поділ в натурі спірної земельної ділянки відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників, як просить позивачка у своїх позовних вимогах, технічно неможливий, то колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для встановлення саме порядку користування вказаною земельною ділянкою відповідно до варіанта 1 судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2018 року № 2678.

Оскільки апеляційний суд визнав недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, зареєстровані в реєстрі за

№ 2-172, спадкова справа №605/2015, які були підставою для державної реєстрації набуття відповідних речових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то такі права сторін припинилися в силу прямої вказівки статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 26 липня 2022 року), а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання нечинним номеру запису 19002776 від 14 лютого 2017 року про право власності на 3/8 часток спірної земельної ділянки за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

17 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року в частині відмови

у поділі в натурі спірної земельної ділянки та встановлення (замість поділу) порядку користування земельною ділянкою та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що обставини можливості поділу земельної ділянки були встановлені під час розгляду справи судом першої інстанції, проте суд відмовив в задоволенні цієї вимоги з підстав неохоплення її заповітом, незаявленя вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, виданого на ім?я спадкоємця. Можливість поділу земельної ділянки була визначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2018 року № 2678, який апеляційний суд під сумнів не ставив, проте на власний розсуд змінив його висновки.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року представнику

ОСОБА_1 ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

23 жовтня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постанова Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про поділ земельної ділянки.

У іншій частині постанова Київського апеляційного суду від 29 червня

2023 року не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору дарування від 01 лютого 1991 року

ОСОБА_2 належить на праві власності 9/36 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 1992 року ОСОБА_4 належало на праві власності 27/36 часток цього будинку.

17 жовтня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким заповіла належні їй на праві власності 27/36 часток будинку своїй дочці - ОСОБА_1

24 січня 2008 року на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 818123, відповідно до якого вона є власником 27/36 часток земельної ділянки, площею 0,0592 га, розташованої на АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель,

а відповідач ОСОБА_2 - власником 9/36 часток цієї земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 27/36 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться на

АДРЕСА_1 .

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 від 27/36 часток земельної ділянки (що дорівнює 3/8 частини), розташованої на АДРЕСА_1 .

На підставі цих свідоцтв проведено державну реєстрацію права власності на 3/8 часток земельної ділянки за кожною із сторін.

Згідно з висновком від 12 листопада 2018 року № 2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинно збудованого сараю (літ. Ж), відповідно до вимог нормативно-правових актів

у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо.

На розгляд суду експерт запропонував 5 варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до п`яти запропонованих варіантів поділу житлового будинку, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ, № 818123, від 24 січня 2008 року кадастровий номер :01:053:0090.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи спір в частині вимог про поділ спірної земельної ділянки та встановлюючи порядок користування вказаною земельною ділянкою відповідно до варіанта 1 судової будівельно-технічної експертизи від

12 листопада 2018 року № 2678, апеляційний суд виходив із технічної неможливості поділу в натурі спірної земельної ділянки відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників, як просить позивачка у своїх позовних вимогах.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з таких підстав.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз змісту яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника

з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку

у спільному майні.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що

є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Згідно з висновком від 12 листопада 2018 року № 2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розділити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування самочинно збудованого сараю (літ. Ж), відповідно до вимог нормативно-правових актів

у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо.

На розгляд суду експерт запропонував 5 варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до п`яти запропонованих варіантів розподілу житлового будинку, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ, № 818123, від 24 січня 2008 року, кадастровий номер :01:053:0090.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,

а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин другої і третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені

у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Вирішуючи спір в частині поділу спірної земельної ділянки, апеляційний суд наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що висновком від

12 листопада 2018 року № 2678, зробленим за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, встановлено, що розділити спірну земельну ділянку відповідно до вимог нормативно-правових актів

у галузі землеустрою на дві частини відповідно до часток співвласників (27/36 часток - позивач, 9/36 часток - відповідач) технічно можливо, а тому зробив передчасний висновок про технічну неможливість поділу в натурі спірної земельної ділянки.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права (недослідження наявних у справі доказів) унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, постанову Київського апеляційного суду від 29 червня

2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про поділ земельної ділянки скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції

у Київській області, про поділ земельної ділянки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов