ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/2184/22

провадження № 22-ц/4809/834/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року (суддя Іванова Н.Ю.)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача на свою користь, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік щомісяця, на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду і по 09 січня 2029 року, в подальшому починаючи з 09 січня 2029 року в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог вказала, що від спільного проживання з відповідачем має спільних дітей: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту про спільне проживання осіб від 06 травня 2022 року, вона проживає разом з дітьми, діти перебувають на її утриманні.

Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, жодної матеріальної допомоги не надає, належної участі у вихованні дітей не приймає.

Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей.

Відзиву на позов відповідачем не подано.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року, з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 28 лютого 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 травня 2022 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , потім на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд виснував, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати. Також судом враховано, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що між ним та позивачкою існує спір щодо визначення місця проживання дітей, який є предметом розгляду цивільної справи №404/2292/22, яка розглядається Кіровським районним судом м. Кіровограда. Рішення по згаданій справі не прийнято, а відповідно судом не визначено місце проживання дітей, тому, на його думку, прийняття рішення про стягнення аліментів є передчасним, оскільки відповідно до ч.3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідач вказує про те, що визнає свій обов`язок як батька на утримання дітей та не відмовляється від нього, оскільки діти проживають як з ним так і з матір`ю, проте вважає, що аліменти не можуть бути стягнуті поки не буде вирішено спір про визначення місця проживання дітей.

Також зазначає, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права та грубо порушив процесуальне законодавство, ухваливши рішення про стягнення аліментів без пояснень та заперечень відповідача, безпідставно визнавши необов`язковою його неявку до суду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву, про що постановлено відповідну ухвалу.

03 травня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

У період з 04 червня 2024 року по 28 червня 2024 року включно суддя Письменний О.А, який входить до складу колегії з розгляду даної справи перебував у відпустці.

У період з 24 червня 2024 року по 28 червня 2024 року включно суддя Головань А.М., який входить до складу колегії з розгляду даної справи перебував у відпустці.

У період з 08 липня 2024 року по 02 серпня 2024 року включно головуюча суддя Дьомич Л. М. перебувала у щорічній відпустці.

У період з 15 липня 2024 року по 09 серпня 2024 член колегії з розгляду даної справи суддя Головань А.М. перебував у відпустці.

У період з 13 серпня 2024 року по 27серпня включно 2024 року суддя Дуковський Письменний О.А., який входить до складу колегії з розгляду даної справи перебував у відпустці.

Обставини справи встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7, 7 зворот).

Згідно акту про спільне проживання осіб від 06 травня 2022 року, складеного ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , цим актом засвідчили те, що за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 20 листопада 2017 року, фактично проживає ОСОБА_1 разом з дітьми: ОСОБА_3 , 2011 р.н., ОСОБА_4 , 2015 р.н. Діти перебувають на утриманні матері (а.с.4).

Додаткові докази, долучені до апеляційної скарги

Відповідачем до апеляційної скарги долучено копію виписки по його картці за період з лютого 2018 по липень 2021 (а.с.77) та за період з 27 березня 2024 року по 28 березня 2024 року (а.с.78).

Згідно копії акту про спільне проживання особи за місцем реєстрації від 10 березня 2023 року, складеного ОСОБА_5 ,завідувачем будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , АДРЕСА_4 , та ОСОБА_8 ,в АДРЕСА_5 , підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , їх сини ОСОБА_3 ,2011 року народження та ОСОБА_4 , 2015 року народження дійсно постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 з 2017 року по червень 2022 року (а.с.79).

Відповідно до копії акту про спільне проживання особи від 10 березня 2023 року, складеного ОСОБА_5 , завідувачем будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , АДРЕСА_4 , та ОСОБА_8 , АДРЕСА_5 , підтверджено, що громадянин ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.80).

Згідно копії акту про фактичне проживання особи за місцем реєстрації від 26 березня 2023 року, складеного ОСОБА_9 , завідувачем будинку АДРЕСА_6 , ОСОБА_10 , АДРЕСА_7 , та ОСОБА_11 , АДРЕСА_8 , підтверджено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , їх сини ОСОБА_3 ,2011 року народження та ОСОБА_4 , 2015 року народження постійно проживали за адресою: АДРЕСА_9 з 2010 року по 2017 року (а.с.81).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомленням учасників справи.

Згідно із п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Спір між сторонами виник з приводу аліментних зобов`язань відносно неповнолітній дітей сторін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів чи відмови в задоволенні позову.

Відтак, суд визнав за можливе задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 травня 2022 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , потім на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з врахуванням наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя тощо. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ч.ч.2,3 ст.183 СК України встановлено, що у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак вказує, що існує спір щодо визначення місця проживання дітей, а тому прийняття рішення про стягнення аліментів є передчасним.

Такі доводи скаржника не є підставою для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Спір у справі №404/2292/22 про визначення місця проживання дітей станом на дату перегляду апеляційним судом оскаржуваного рішення, не вирішений. Інтереси дітей превалюють, забезпечення та утримання яких не може залежати від вирішення спору між батьками щодо їх проживання.

Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20; від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22.

Відповідач не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів з нього, стягнення аліментів на утримання дітей з позивачки на свою користь або про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дітей за наявності для того відповідних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Також суд не приймає до уваги доводи апелянта, що рішення суду прийнято без його участі в судовому засіданні, та без врахування його заперечень на позов, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20 жовтня 2022 року відповідач подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неотриманням ним позовної заяви та ухвали про відкриття провадження; просив суд надати йому можливість підготувати відзив (а.с.29).

24 листопада 2022 року відповідач подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеної судом на 24 листопада 2023 року, в зв`язку з неотриманням ним позовної заяви та ухвали про відкриття провадження; просив суд надати йому можливість підготувати відзив (а.с.29). На заяві міститься підпис відповідача про те, що 01 березня 2023 року він сфотографував матеріали справи (а.с.31).

28 лютого 2023 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної судом на 01 березня 2023 року, в зв`язку з неотриманням ним позовної заяви та ухвали про відкриття провадження; просив суд надати йому можливість підготувати відзив (а.с.36).

01 березня 2023 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; наступний розгляд справи відкладено на 15 травня 2023 року (а.с.39,40).

12 травня 2023 року відповідач подав до суду заяву про зупинення провадження у даній справі. В обґрунтування зазначив, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа №404/2292/22 про визначення місця проживання дітей, спір в якій виник між тими самими сторонами. На думку відповідача, спір в справі про стягнення аліментів не може бути вирішений до винесення рішення у справі про визначення місця проживання дітей (а.с.42-43).

Як встановлено з довідки, складеної секретарем судового засідання ОСОБА_12 15 травня 2023 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей не слухалась; справу відкладено на 18 вересня 2023 року (а.с.44).

15 серпня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, розгляд клопотання просив проводити без його участі (а.с.48).

15 вересня 2023 року відповідач подав повторне клопотання про зупинення провадження у справі, просив розглянути клопотання про зупинення провадження без його участі (а.с.49).

18 вересня 2023 року протокольною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі; слухання справи відкладено на 22 листопада 2023 року.

17 листопада 2023 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 22 листопада 2023 року, в зв`язку з терміновою потребою в проходженні лікування (а.с. 61).

22 листопада 2023 року судом задоволено заявлене клопотання, справу відкладено на 19 лютого 2024 року (а.с.65).

16 лютого 2024 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з проходженням лікування (а.с.67).

Апеляційний суд звертає увагу відповідача, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Невмотивоване відкладення судового розгляду свідчитиме про порушення принципу розумності строків розгляду справи та затягування судового процесу, що є недопустимим.

Як вбачається з вищевикладеного, відповідач неодноразово (5 разів) подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, як підтверджено матеріалами справи, 01 березня 2023 року відповідач ознайомився з матеріалами позову та вправі до ухвалення судом рішення у справі (19 лютого 2024 року) підготувати відзив, пояснення, чим виказати свої заперечення стосовно заявленого позову.

Враховуючи викладене, твердження скаржника, що рішення суду прийнято без його участі в судовому засіданні, без врахування його заперечень на позов є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Повноваження місцевого суду у визначенні поважності/неповажності відсутності сторони.

Щодо доказів долучених до апеляційної скарги, суд звертає увагу, що скаржником в апеляційній скарзі не обґрунтовано доречності та доцільності долучення доказів до матеріалів справи. Відповідач жодним чином не вказав, як ці докази можуть вплинути на розгляд, враховуючи, що спір виник у травні 2022 року. Незгода з судовим рішенням визначена апелянтом лише з не вирішенням справи про місце проживання дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.

Судові витрати

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. А. Письменний