КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8688/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Оніщука М. І.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача - адвоката Клапчука Ф. П.

представника відповідача - адвоката Матюшенкова Д. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Клапчука Федіра Петровича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року та

на додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 січня 2024 року

у складі судді Шевченко І. І.

у цивільній справі № 368/403/21 Кагарлицького районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа: Кагарлицька об`єднана територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради

про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору дарування від 06.06.2001 р., посвідченого державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. за № 2768, він є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначав, що як власник житлового будинку, користуючись своїм правом передбаченим ст. 118 Земельного кодексу України, на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 60 від 04.02.2002 р. безоплатно приватизував земельну ділянку, а саме 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , про що Кагарлицькою міською радою ОСОБА_1 було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІУ-КВ № 013218 від 18.09.2002 р.

Зазначає, що для внесення відомостей про свою ділянку до Державного земельного кадастру та отримання кадастрового номеру нещодавно звернувся до Приватного підприємства «Єдиний центр», яке має відповідних фахівців, дозволи та ліцензії на виготовлення землевпорядної документації. ПП «Єдиний центр» було проведено геодезичні заміри, розроблено кадастровий план земельної ділянки позивача та складено кадастровий план.

Проте, як з`ясувалось в ході підготовки документів, власником сусіднього житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , також було приватизовано земельну ділянку та отримано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0932 га, що частково накладається на земельну ділянку позивача та проїзд загального користування. Наведене, на переконання позивача, підтверджується зведеним кадастровим планом земельних ділянок позивача та відповідача, що складений ПП «Єдиний центр».

У зв`язку з тим, що земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку позивача і це порушує право власності позивача на його земельну ділянку, а також оскільки відповідачу передано у власність проїзд загального користування, вважав, що державний акт виданий відповідачу є незаконним та порушує права позивача. З огляду на наведене, з урахування уточнених вимог від 11.09.2023 просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №787669 від 06.08.2009 р. виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0932 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та реєстрацію земельної ділянки Державному земельному кадастрі.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 16 996 (шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 20 коп., яка складається із: витрат на правничу допомогу в сумі 16 500,00 грн. та сплати судового збору в сумі 496,20 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Клапчук Ф. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду від 13 грудня 2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що в ході проведення судової земельно-технічної експертизи встановлені обставини накладання земельних ділянок, зокрема висновками експертів Київського НДЕКЦ за №СЕ-19/111-21/36111-ЗТ від 07 вересня 2021 року та за №СЕ-19/111-21/36111-ЗТ від 11 квітня 2023 року. Передача у власність Кагарлицькою міською радою відповідачу земельної ділянки, яка є проїздом загального користування, є незаконною та такою, що суперечить ст. 83 Земельного Кодексу України, а тому повинна бути визнана судом недійсною та скасованою. Зазначає, що в порушення ч.5 ст. 116 Земельного Кодексу України Кагарлицькою міською радою відповідачу було передано у власність частину земельної ділянки позивача, яка накладається та зображена на зведеному кадастровому плані.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду від 23 січня 2023 рок адвокат Клапчук Ф. П. інтересах ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення додаткових витрат. Вважає, що суд першої інстанції, в порушення ч. ст.134 ЦПУ України повинен був відмовити стягненні судових витрат у зв`язку з неподанням відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Судом також не було прийнято до уваги, що представником відповідача не надано договору про надання правової допомоги (або додаткової угоди до договору) де міститься детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), також представником не надано суду оформленого у встановленому законом порядку документу, що свідчить про оплату витрат на правову допомогу.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Ф. П., апеляційні скарги підтримав із наведених у скаргах підстав, просив рішення суду скасувати та задовольнити позов, скасувати додаткове рішення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Матюшенков Д. В. проти задоволення апеляційних скарг заперечив вважаючи, що судові рішення є законними і обґрунтованими. Подав письмові пояснення, у яких зазначає, що площа земельної ділянки відповідача не накладається, землі загального користування біля земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 не передбачені. Фактичний проїзд, який проходить по території ділянки ОСОБА_2 знаходиться в межах її земельної ділянки й використовується для проїзду та обслуговування свого житлового будинку. Також вказує, що земельна ділянка відповідача була сформована та зареєстрована з урахуванням вже сформованої сусідньої земельної ділянки позивача. Вважає, що позивач пропустив позовну давність, про що заявлялось у суді першої інстанції, й позивач не обґрунтував коли йому стало відомо про порушення його прав.

Кагарлицька міська рада в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направивши заяву про розгляд справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників позивача-скаржника та відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, та колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідача встановлені при приватизації власником, що підтверджується наявною технічною документацією. Відповідно позивач при приватизації своєї земельної ділянки також погоджувала межу між земельними ділянками. Матеріали справи не містять доказів того, що дані межі не встановлювались, або позивач мав будь-які претензії до сусіднього землекористувача при отриманні нею державного акту. З огляду на наведене суд вважав, що якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач в даному спорі не довів порушене своє право чи інтерес.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Отже у межах даної справи з`ясуванню підлягають наявність у позивача права власності, щодо земельної ділянки, та наявність/відсутність факту порушення такого права з боку відповідача ОСОБА_2 .

Таким порушенням позивач вважає оформлення відповідачкою права на її (суміжну) земельну ділянку, в наслідок чого до складу земельної ділянки відповідача увійшла частина земельної ділянки позивача та проїзд, що перебував у загальному користуванні.

Так, відповідно до положень частин 1-2 ст. 118 ЗК України, в редакції що діяла станом на 2002-2008 роки, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України у редакцій з 2002 по 2008 роки право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Як підтверджується матеріалами справи, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та госп. споруд площею 0,073 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , набуто на підставі рішення виконкому Кагарлицької міської ради народних депутатів від 04.07.2002 року № 60 про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,073 га.

Право власності на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом серії IV-КВ № 013218 від 18.09.202 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №894.

У технічній документації по складанню держаних актів на право приватної власності позивача (т. 1 а.с. 72-81) наявний акт про встановлення зовнішньої межі земельної ділянки (т.1 а.с. 77) від 03.07.2002 р.

Технічна документація по складанню державних актів на право власності на землю громадянам згідно списку № 1 затверджена рішенням виконкому Кагарлицької міської ради народних депутатів від 04.07.2002 року №60, одночасно із ухваленням рішення про надання земельної ділянки позивачу у власність.

Отже позивач є власником земельної ділянки площею 0,073 га по АДРЕСА_1 згідно плану зовнішніх меж, визначених кадастровим планом технічної документації (а.с. 97), а саме: від А до Б землі спільного користування / ОСОБА_3 та ОСОБА_4 / - 39,46м;

від Б до В землі загального користування /АДРЕСА_6/ - 15,64 м;

від В до Г - ОСОБА_5 - 38,81 м;

від Г до А - ОСОБА_6 - 18 м.

Обставини набуття позивачем та відповідачем земельних ділянок, як таких, що перебували у їх користуванні до набуття права власності свідчать про наступне.

Зокрема, до позивача, що отримав у дар житловий будинок на підставі договору дарування від 06.06.2001 року (а.с 12, т.1), відповідно до чинної на той час ст. 30 ЗК України 1990 р. з будинком перейшло у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Попередньому власнику житлового будинку, ОСОБА_7 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 , була відведена рішенням міської ради від 30.01.2001 року № 22 у безстрокове користування під забудову у розмірі 744 кв.м (а.с 20, т. 1).

Відповідно до копії Плану забудови земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яку рішенням міської ради народних депутатів від 30.03.2001 року №22 по проекту № 184 відведено у безстрокове користування під забудову ОСОБА_7 (а.с 20), земельна ділянка ОСОБА_7 межувала з одного боку із ділянкою гр. ОСОБА_5 (міра ліній 36,85), а з іншого - з ділянкою гр. ОСОБА_8 (міра ліній 18,8 м).

Причому, між ділянками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказаним планом передбачено проїзд загального користування шириною 4 метри.

Відповідно до змісту рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 12.06.2001 року № 52 (а.с 171-172 т. 1) у ОСОБА_7 вилучено земельну ділянку площею 0,03 по АДРЕСА_1 зареєстровану в земельно-кадастровій книзі №556 для обслуговування житлового будинку, віднесено земельну ділянку до земель запасу міської ради. Пунктом 2 цього ж рішення, ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,01 га.

Пунктом 3 цього ж рішення встановлено проїзд загального користування між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 в глибині дворів.

Отже, з урахуванням рішення від 30.03.2001 р. № 22 та рішення від 12.06.2001 р. на ОСОБА_1 на момент звернення до органу місцевого самоврядування про надання у власність земельної ділянки, був користувачем земельної ділянки площею 0,73 га.

Щодо прав землевласника ОСОБА_2 з матеріалів справи вбачається наступне.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0932 га, призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 787669 від 06.08.2009 року, що виданий, як зазначено в акті, на підставі рішення Кагарлицької міської ради від 29.08.2008 року.

Згідно плану меж, що вміщений на зворотній стороні Державного акту на ім`я ОСОБА_2 та відповідає кадастровому плану матеріалів технічної документації (а.с. 85), земельна ділянка має такі межі та мірі ліній (а.с.45):

від А до Б Землі загального користування /АДРЕСА_6/ - 4,74 м;

від Б до В ОСОБА_1 - 18 х 39,46 м

від В до ОСОБА_9 - 26,48 м;

від Г до Д ОСОБА_10 - 27,01 м;

від Д до Е ОСОБА_11 - 3,12 м;

від А до Е ОСОБА_12 - 72,86 м.

Відповідно до змісту рішення Кагарлицької міської ради від 29.08.2008 року, що міститься у матеріалах технічної документації відповідача (т. 1 а.с. 82-89) на підставі ст. 12 та ст. 81 ЗК України, міська рада вирішила: затвердити матеріли технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 загальною площею 0,0932 га для обслуговування існуючого житлового будинку по АДРЕСА_2 та видати державний акт та провести його реєстрацію.

Згадуване рішення від 29.08.2008 року не містить розпорядження органу місцевого самоврядування щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність.

Водночас, відповідно до витягу з рішення Кагарлицької міської ради від 27.12.2007 року №222, що міститься у матеріалах технічної документації (а.5) міська рада на підставі ст. 3, 12, 121 Земельного кодексу України вирішила передати безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку (т. 1, а.с 84).

На аркуші «Зміст» технічної документації (т. 1 а.с. 82 зворот) рішення від 27.12.2007 року вказано як «Рішення про передачу земельної ділянки у власність», а рішення від 29.08.2008 р. як «Рішення про затвердження технічної документації».

Відповідно до поданих відповідачем, Виписки з наказу № 159 від 10.07.1975 р. по Кагарлицькому цукрокомбінату, за згодою ОСОБА_13 , зменшено її земельну ділянку на 0,7 га та виділено під будівництво житлового будинку ОСОБА_6 0,06 га, а також 0,01 га для під`їзної дороги по АДРЕСА_5 .

Згідно плану земельної ділянки площею 600 кв.м у АДРЕСА_1 , що відведена у ОСОБА_6 за проектом № 346-вар-3 у безстрокове користування під забудову, розмір відведеної земельної ділянки становить 21 х 29 м та передбачає під`їзд вздовж ділянки ОСОБА_14 (а.с. 43-44 т. 1)

Відповідно до змісту рішення (п.2) виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 12.06.2001 року № 52 ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0.01 га (за рахунок вилученої земельної ділянки 0,003 га у ОСОБА_7 ) (а.с 171-172 т. 1).

Отже, на час ухвалення органом місцевого самоврядування рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність, у користуванні останньої перебувало 0,06 га, що були відведені у безстрокове користування відповідно до рішення 1975 р. та 0,01 га, відповідно до рішення 12.06.2001 р.

За наведених обставин колегія суддів вважає за рішенням Кагарлицької міської ради від 27.12.2007 року відповідачці ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянки площею 0,07 га, що перебувала у її користуванні

Доказів надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,093 га матеріали справи не містять. Рішення Кагарлицької міської ради від 29.08.2008 року, про затвердження матерів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, не замінює рішення про надання земельної ділянки у власність.

Щодо порушення прав позивача як землевласника, колегія судів виходить з такого.

В матеріалах справи наявний висновок судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-21/36111-ЗТ від 07 вересня 2021 року, згідно якого встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0932 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (державний акт серія ЯД № 787669 від 06.08.2009 р.) згідно каталогу координат «Технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 м. Кагарлик, Кагарлицького р-ну Київської області», не накладається, межі не перетинаються на площу земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (державний акт серія ІУ-КВ № 013218 від 18.09.2002 р.), згідно каталогу координат «Технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян м. Кагарлик Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області».

Визначити накладання згідно каталогу координат «Технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 м. Кагарлик, Кагарлицького р-ну Київської області» меж земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0932 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (державний акт серія ЯД № 787669 від 06.08.2009 р.) на проїзд, розташований біля земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка зображена на плані забудови земельної ділянки ОСОБА_1 не видається за можливе, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи «Плану забудови земельної ділянки», виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/48192-ЗТ від 11.04.2023 року, згідно якого встановлено наступне, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 відповідно до каталогу координат вказаних в кадастровому плані земельної ділянки, що знаходиться на сторінці 17 тому № 1 цивільної справи, не відповідають фактичним межам (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , які знаходяться на CD-R - диску у томі № 2 цивільної справи. Земельна ділянка, згідно каталогу координат «Кадастрового плану земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 », що знаходиться на сторінці 17 тому № 1 цивільної справи, накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:405:0031 гр. ОСОБА_2 , згідно каталогу координат «Технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 м. Кагарлик, Кагарлицького р-ну Київської області».

Відповідно до Генеральних планів АДРЕСА_1 , станом на 1987 рік та станом на 2013 рік, землі загального користування біля земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,0932 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , не передбачені. «План забудови земельної ділянки ОСОБА_7 », який міститься в томі № НОМЕР_2 на аркуші 20, не містить каталог координат поворотних точок меж, за допомогою яких можливо встановити місце розташування (місцеположення) земельної ділянки і, зокрема, зображений проїзд, тому встановити чи накладається межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:405:0031 на фактичні межі проїзду, не можливо. При цьому необхідно зазначити, що фактичний проїзд, який проходить по території ділянки ОСОБА_2 , знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:405:0031, яка, згідно «Державного акту направо власності на земельну ділянку» серія ЯД№ 787669 від 06.08.2009, перебуває у приватній власності з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та використовується для проїзду (проходу) та обслуговування свого житлового будинку.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Так, обидва експертні висновки по суті стосуються двох питань: накладення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та існування проїзду, що розташований вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 .

Щодо питання накладення земельних ділянок, колегія суддів вважає, що у експертних висновках надано вичерпні й обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання, що підтверджують відсутність накладення земельних ділянок відповідача та позивача.

Щодо накладення, яке встановлене у п. 2 висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/48192-ЗТ від 11.04.2023 року, й на яке посилається позивач обґрунтовуючи порушення свого права, колегія суддів вважає за обґрунтоване взяти до уваги у цьому питанні саме висновок Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-21/36111-ЗТ від 07 вересня 2021 року, оскільки саме у цьому висновку надано оцінку відповідності координат земельної ділянки ОСОБА_2 згідно каталогу координат «Технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку та земельної ділянки ОСОБА_1 згідно каталогу координат «Технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян м. Кагарлик Кагарлицької міської ради Кагарлицького району Київської області».

Зазначений висновок повністю узгоджується із дослідницькою частиною висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/48192-ЗТ від 11.04.2023 року, у якому (а.с. 68-70 т. 2) експерт зазначає про співпадіння поворотних точок земельних ділянок, співпадіння меж А-Б та Г-А та їх довжини, а отже відсутності накладення.

Накладення, що встановлене п. 2 висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/48192-ЗТ від 11.04.2023 року, ґрунтується на координатах поворотних точок технічної документації, що розроблена на замовлення позивача у 2021 р році із застосуванням геодезичної референцної системи координат УСК-2000 із подальшою обробкою геодезичних вимірювань в систему координат 1963 р., у той час коли первісна технічна документація розроблялась у системі координат 1963 року й координати поворотних точок у ній є відмінними.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що накладання земельних ділянок відсутнє.

Водночас, у питанні проїзду загального користування, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність оформлення відповідачкою Державного акту про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що включає проїзд загального користування.

Наявність цього проїзду із 1975 у повному обсязі підтверджується матеріалами справи, а саме:

випискою з наказу №159 від 10.07.1975 р. по Кагарлицькому цукрокомбінату, відповідно до якого вилучено 0,01 га для під`їзної дороги по АДРЕСА_5 ;

планом земельної ділянки площею 600 кв.м у АДРЕСА_1 , яка відведена у безстрокове користування ОСОБА_6 за проектом №346-вар-3 у безстрокове користування під забудову, розмір відведеної земельної ділянки становить 21 х 29 м та передбачає під`їзд вздовж ділянки ОСОБА_14 ;

рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 12.06.2001 року № 52 пунктом 3 якого встановлено проїзд загального користування між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 розміром 3,5 х 39 м біля АДРЕСА_4 в глибині дворів;

викопіюваннями з генплану м. Кагарлик, що містяться у матеріалах технічних документації позивача (а.с 75 зворот, т.1) та відповідача (а.с. 84 зворот);

У висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/48192-ЗТ від 11.04.2023 року зазначено, що фактичний проїзд, який проходить по території ділянки ОСОБА_2 , знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:405:0031, яка, згідно «Державного акту направо власності на земельну ділянку» серія ЯД № 787669 від 06.08.2009, перебуває у приватній власності з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та використовується для проїзду (проходу) та обслуговування свого житлового будинку.

Відповідачкою вказані обставини не спростовані, існування іншого проїзду, крім того, що включений до складу її земельної ділянки, матеріалами справи не підтверджено.

Отже відповідачкою ОСОБА_2 за відсутності рішення про надання у власність відповідної частини земельної ділянки (що перевищує 0,07 га наданих за рішенням від 27.12.2008 р), було замовлено розробку технічної документації й у подальшому отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, до складу якої, без рішення повноваженого органу про надання у власність, було включено проїзд загального користування, що забезпечує під`їзд до земельної ділянки й будинку позивача ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає доведеним порушення прав землевласника ОСОБА_1 , у наслідок включення проїзду загального користування до складу земельної ділянки з кадастровим номером :01:405:0031, яка, згідно «Державного акту направо власності на земельну ділянку» серія ЯД№ 787669 від 06.08.2009, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Щодо позовної давності, про застосування якої у суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 подано письмову заяву, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідач у заяві про застосування позовної давності, поданої у суді першої інстанції зазначав, що позивач 08.05.2008 року погодив межі земельної ділянки ОСОБА_2 підписавши відповідний акт, який міститься у матеріалах технічної документації земельної ділянки й позивач знав про те, що відповідач виготовляє документи для видачі Державного акту в межах, які погодив позивач. У поясненнях поданих у суді апеляційної інстанції, представник відповідача зазначив, що позивач не вказав коли він дізнався про порушення його прав.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки станом на час підписання позивачем акту від 08.05.2008 року про погодження меж, відповідачу було надано у власність за рішенням місцевої ради від 27.12.2007 року земельну ділянку площею 0,07 га й позивач не міг погоджувати межі земельної ділянки, яка позивачу у встановленому законодавством порядку не надавалася.

Крім цього, встановлення меж земельної ділянки проводиться вже після складання проекту землеустрою чи технічної документації на земельну ділянку та після реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі. Для встановлення меж необхідно, що б земельна ділянка вже була зареєстрована в кадастрі, оскільки сама процедура закріплення меж за своєю суттю є перенесенням координат поворотних точок ділянки з кадастру на місцевість за допомогою спеціального обладнання. Утім як, підтверджено матеріалами справи, станом на 08.05.2008 року технічна документація відповідача не була розроблена й затверджена, а наявний у матеріалах кадастровий план, що містить відповідні координати поворотних точок, датований 30.07.2008 року, тобто вже після підписання позивачем акту про погодження меж.

Отже позивач не міг погоджувати межі земельної ділянки, яка фактично не відводилася та щодо якої відсутня розроблена у встановленому порядку технічна документація.

Іншого відповідачем на підтвердження пропуску позовної давності не доведено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача про облік позовної давності із 08.05.2008 року, та приймає до уваги пояснення позивача, про те, що про обставини, що спричинили звернення до суду, він дізнався звернувшись до землевпорядної організації для виготовлення нової технічної документації й присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 21, т. 1), що подавався із позовною заявою, витяг із відомостями щодо земельної ділянки відповідачки датований 31.03.2021 року. Позов подано 06.05.2021 року, тобто у межах позовної давності.

З огляду на встановлені обставини щодо порушення прав позивача, його звернення із захистом до суду у межах позовної давності, колегія суддів вважає, що порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Заявляти вимогу про визнання недійсним державного акту про право власності на землю може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею державного акту про право власності на землю.

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Отже, обраний позивачем спосіб захисту, а саме визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та реєстрації земельної ділянки Державному земельному кадастрі, є ефективним, а втручання у право ОСОБА_2 на мирне володіння земельною ділянкою ґрунтується на законі, про що зазначено вище. Легітимною метою такого втручання є відновлення прав добросовісного землевласника на користування земельною ділянкою (проїздом) загального користування, що забезпечує доступ до його будинку.

З огляду на недобросовісність поведінки ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, втручання у право останньої на мирне володіння земельною ділянкою шляхом визнання недійсним Державного акта на право власності будуть пропорційними зазначеній легітимній меті і не становитимуть для ОСОБА_2 надмірного тягаря враховуючи встановлені обставини справи надання їй рішенням органу місцевого самоврядування від 27.12.2007 р. у власність земельної ділянки площею 0,07 га, що не ставиться під сумнів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, з огляду на що, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року, а також додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 січня 2024 року підлягають скасуванню із ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 787669 від 06.08.2009 р., що виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0932 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , а також скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її реєстрації у Державному земельному кадастрі.

У порядку розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Клапчука Федіра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2023 року та додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 787669 від 06.08.2009 р. виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0932 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:405:0031, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:405:0031 та реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору у розмірі 908 грн за подання позовної заяви та 1362 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 липня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

М. І. Оніщук