Провадження № 2/643/4676/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024

Суддя Московського районного суду міста Харкова Олійник О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Задерей О. звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є троюрідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із позовною заявою подано клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання зазначено, що за звернення до суду позивачу необхідно сплатити судовий збір у загальному розмірі 10 340,41 грн. Проте, сплата вказаної суми є надмірним тягарем для позивача, оскільки позивач наразі безробітна, не отримує жодного доходу, на її утриманні перебуває малолітня дитина, на рахунку знаходиться менше ста гривень.

Вивчивши доводи клопотання про звільнення від сплати сплати судового збору за подання позовної заяви, приходжу до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання про звільнення сплати судового збору виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Підстави для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначені у ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років абоВідповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з ч. 3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, який унеможливлює чи створює істотні перешкоди у сплаті нею судового збору у встановленому законом розмірі, про наявність якого сторона має надати належні і допустимі докази.

Аналогічні роз`яснення містить п. 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Крім того, у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко вказані категорії осіб, які мають право на пільги щодо звільнення від сплати судового збору.

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору, як на підставу для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на довідку про доходи за 2023 рік, на копію про народження дитини, інформаційну довідку з ДРРП щодо відсутності зареєстрованого за позивачем майна, довідку про залишок коштів на рахунку.

Проте, суд зазначає, що обов`язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан позивача для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на позивача, а тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, оскільки не наведено переконливих доводів, що матеріальне становище позивача перешкоджає сплаті нею судового збору при зверненні з позовом до суду.

Також, суд критично оцінює судження позивача про те, що вона наразі є безробітною, а тому знаходиться в скрутному матеріальному становищі, оскільки позивач є працездатною особою віком 34 роки, та не позбавлена права працювати та отримувати дохід.

Нормами ЦПК України, передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

У ЦПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, крім іншого, надання документу про сплату судового збору,

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розд. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» ).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для сплати судового збору за дві вимоги, а саме за вимогу про встановлення факту родинних відносин у розмірі 1211,20 грн. та за вимогу про визнання права власності в порядку спадкування за законом у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

У позовній заяві зазначена ціна позову 926 681,30 грн.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

При цьому, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості станом на час звернення до суду. Тягар доказування вартості майна несе позивач. Вартість нерухомого майна визначається суб`єктами оціночної діяльності, які отримали дозвіл на її здійснення у встановленому законом порядку.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Таким чином, позивачу необхідно надати докази на підтвердження дійсної вартості спірного нерухомого майна на момент звернення до суду з даним позовом та сплатити судовий збір, надати докази на підтвердження сплати судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», або надати докази того, що незважаючи на вжиті позивачем всі залежні від нього дії для визнання дійсної вартості нерухомого майна, визначити таку вартість на момент звернення до суду з даним позовом неможливо.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так позивач має сплатити судовий збір за майнову вимогу, з урахуванням вартості квартири АДРЕСА_1 , на момент подачі позову, яка визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та вимогу немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн., а тому позовна заява підлягає залишенню без руху.

Крім того, суд зазначає, що позовна заява підписана адвокатом Задерей О.В. із застосуванням електронного цифрового підпису та подана в системі «Електронний суд».

Вимоги до змісту позовної заяви визначені ст. 175 ЦПК України.

Дослідивши вказану позовну заяву, суд встановив, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та за своїм змістом фактично є супровідним листом.

В якості одного з додатків до цього документу зазначена позовна заява.

До позовної заяви (супровідного листа), сформованого в системі «Електронний суд», додана інша позовна заява, на якій міститься фотокопія підпису представника позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 916/1901/18, постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 5027/805-б/2012, від 03.05.2018 у справі № 922/743/17, ухвалах Верховного Суду від 22.01.2018 у справі № 922/1902/17, від 26.01.2018 у справі № 922/743/17 оскільки процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, то подання відповідних заяв з використанням відтворення підпису певної особи, зокрема шляхом використання факсиміле, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам процесуального законодавства та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа.

Вирішуючи питання відносно того, чи може позовна заява з фотокопією підпису представника позивача, подана в такий спосіб, вважатись документом, що підписаний представником позивача, суд керується таким.

Електронний цифровий підпис накладається на позовну заяву, яка формується в системі «Електронний суд». Додатки до позовної заяви є копіями відповідних документів, які у відсканованому вигляді додаються до неї.

Таким чином, за допомогою електронного цифрового підпису підписується безпосередньо позовна заява, яка формується в системі «Електронний суд», а не додатки до неї.

Ураховуючи наведене, суд не може визнати відскановану копію позовної заяви, на якій міститься фотокопія підпису представника позивача, в якості оригіналу позовної заяви, тобто документу, який містить оригінальний підпис, зокрема електронний цифровий, вказаної особи.

Протилежний підхід, а саме визнання судом позовної заяви з фотокопією підпису представника позивача, яка надійшла до суду в якості додатку до документу, який підписаний електронним цифровим підписом, в якості позовної заяви, яка містить оригінальний підпис особи (зокрема, електронний цифровий), фактично означав би, що суд повинен визнавати оригіналами усі документи, які у відсканованому вигляді додаються до позовної заяви, підписаної електронним цифровим підписом.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки оригінальний примірник позовної заяви, який скріплений електронним цифровим підписом, за змістом є супровідним листом та не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а позовна заява, додана до нього, не містить оригінального підпису представника позивача.

Ураховуючи наведене, суд залишає позовну заяву без руху та надає позивачу строк для усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177цьогоКодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 175, 177 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечує можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, які зазначені ст. 175, 177 ЦПК України та вважає за необхідне залишити її без руху, надавши позивачу десятиденний строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 19, 20, 177, 185, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - О.О. Олійник