Номер провадження: 22-ц/813/5641/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23357/15-ц

Номер провадження: 22-ц/813/5641/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

учасники справи:

- заявник/стягувач - ОСОБА_1 ,

- боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментам, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Домусчі Л.В. 24 квітня 2024 року, повний текст ухвали складений 25 квітня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Вимоги заяви ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що на підставі рішення суду від 02.02.2017 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листа щодо сплати заборгованості та пені по сплаті аліментів, які в подальшому було передано для примусового виконання до Другого Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

Нещодавно їй стало відомо, що ще у 2020 році виконавчі листі було повернуто на її адресу, але до теперішнього часу жодного листа з ВДВС вона не отримувала. У зв`язку з тим, що вищевказані виконавчі документи було втрачено при пересиланні, вона змушена звернутися до суду з даною заявою (Т. 2, а. с. 1).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року задоволено вищевказану заяву ОСОБА_1 .

Видано дублікати виконавчих листів на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02 лютого 2017 року, винесеного по цивільній справі №522/23357/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментам, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з - грудень 2007 року по 01.12.2016 року у розмірі - 21 637 (двадцять одна тисяча шістсот тридцять сім) гривень 02 копійок; - пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина -інвалід за період з 17.09.2010 року по 01.12.2016 року в розмірі - 17 096 (сімнадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 58 копійок; - витрат за правову допомогу в розмірі - 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на час звернення до суду із вищезазначеною заявою рішення суду не виконано. У суду відсутні відомості про вірогідність подвійного стягнення на користь позивачки за вказаними виконавчими документами, або про зловживання нею своїми правами (Т. 2, а. с. 25 - 28).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно було задоволено заяву про видачу дублікатів виконавчих листів, оскільки строк на їх пред`явлення сплинув ще у 2021 році, а з відповідною заявою про поновлення строку на їх пред`явлення заявниця не зверталась (Т. 2, а. с. 33 - 36).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.05.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху (Т. 2, а. с. 40 - 40 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2024 року (Т. 2, а. с. 50 - 50 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2024 року призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2024 року (Т. 2, а. с. 52).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи тощо, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментам.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2017 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина за період з 06.12.2007 року по 01.12.2015 року включно у розмірі - 59 719,50 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина -інвалід, за період з 17.09.2010 року по 01.12.2015 року включно у розмірі - 32 947,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з грудень 2007 року по 01.12.2016 року в розмірі - 21 637,02 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина-інвалід, за період з 17.09.2010 року по 01.12.2016 року в розмірі - 17 096,58 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за правову допомогу в розмірі - 1 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі - 1 329,47 грн..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2017 року в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина та на утримання матері, з якою проживає дитина-інвалід. Ухвалено в цій частині нове про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином рішення суду першої інстанції залишено в силі в частині: - стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з грудень 2007 року по 01.12.2016 року в розмірі - 21 637 (двадцять одна тисяча шістсот тридцять сім) гривень 02 копійок; - стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина-інвалід, за період з 17.09.2010 року по 01.12.2016 року в розмірі - 17 096 (сімнадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 58 копійок; - стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрат за правову допомогу в розмірі - 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп..

04.05.2017 року представник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявами про видачу копій рішень судів та виконавчих листів. Приморським районним судом м. Одеси 02.08.2017 року було видано виконавчі листи, які в подальшому були передані на примусове виконання до ВДВС.

03.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів по вищезазначеній справі, в якій вказала, що на підставі рішення суду від 02.02.2017 року Приморським районним судом м.Одеси було видано виконавчі листа щодо сплати заборгованості та пені по сплаті аліментів, які в подальшому було передано для примусового виконання до Другого Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області. Виконавчі листі було повернуто на її адресу, але до теперішнього часу вона їх не отримувала, у зв`язку з чим вважає, що вищевказані виконавчі документи було втрачено при пересиланні.

Згідно інформації з Автоматичної системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження АСВП НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, за якими стягувачем зазначено - ОСОБА_1 , а боржником - ОСОБА_2 . Стан зазначених виконавчих проваджень - завершені. На теперішній час відсутні відкриті виконавчі провадження.

З листа Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) за №72648 від 23.04.2024 року вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження АСВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №522/23357/15-ц щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері в розмірі - 17 096,58 грн. та виконавче провадження АСВП НОМЕР_1 щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі - 1 000,00 грн., за якими боржником зазначено - ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 . Постановами державного виконавця від 26.12.2018 року виконавчі документи було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника).

На час звернення до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів рішення суду не виконано.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до п. 17.1 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25.09.2015 року за №8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Тобто, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Згідно пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З листа Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) за №72648 від 23.04.2024 року вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження АСВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №522/23357/15-ц щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері в розмірі - 17 096,58 грн. та виконавче провадження АСВП НОМЕР_1 щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі - 1 000,00 грн., за якими боржником зазначено - ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 . Постановами державного виконавця від 26.12.2018 року виконавчі документи було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що виконавчий документ, виданий у справі №522/23357/15-ц Приморським районним судом м. Одеси, повернуто стягувачу постановою державного виконавця від 26.12.2018 року на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Отже, за загальним правилом, після повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 26.12.2018 року він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 26.12.2021 року включно.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа ОСОБА_1 звернулась до суду - 03.11.2024 року, тобто з пропуском строку на звернення виконавчого листа до виконання.

Матеріали справи не містять заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За таких обставин, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було задоволено заяву про видачу дублікатів виконавчих листів, оскільки строк на їх пред`явлення сплинув ще у 2021 році, а з відповідною заявою про поновлення строку на їх пред`явлення заявниця не зверталась.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги

ОСОБА_3 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову в задоволенні заяви за вищевикладеного обґрунтування.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися повторно із заявою про видачу дублікату виконавчого листа одночасно заявивши вимоги про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, вказавши поважні причини пропуску строку.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Згідно підпункту 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ», ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2024 року про видачу дубліката виконавчого листа - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по аліментам - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе