КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/107/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації», про скасування та вилучення запису про право власності з державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О.,-

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із названим позовом.

Після зміни предмету позову позивачі просили: визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.; визнати припиненими та скасувати державну реєстрацію будь-яких речових прав ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52725087 від 18 червня 2020 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 ; скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ; зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про право власності/довірчої власності:36945082) за ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна квартира належала на праві власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних долях.

09 липня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено угоду про наміри сторін на придбання спірної квартири з кінцевою датою продажу квартири 26 липня 1997 року.

ОСОБА_4 позичила грошові кошти у ОСОБА_3 , домовившись про те, що договір буде укладений на його ім`я, а після повернення боргу він одразу ж переоформить квартиру на ОСОБА_4

05 серпня 1997 року укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав за 15 000 грн 00 коп. спірну квартиру.

03 квітня 2001 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у 1997 році вселилися у квартиру, зробили там ремонт, облаштували її для постійного проживання, користуються нею.

ОСОБА_3 звернувся у 2015 році з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва про виселення ОСОБА_4 із спірної квартири та усунення перешкод в користуванні власністю, а ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності на квартиру .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 березня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_9 , ОСОБА_3 є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально.

Позивачі вказують, що ОСОБА_3 повідомив реєстратору завідомо недостовірну інформацію та подав дублікат договору купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1997 року, нікчемність якого була встановлена судовим рішенням ще у 2015 році, і про існування якого ОСОБА_3 було відомо.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52725087 від 18 червня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 .

Визнано припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.

Скасовано державну реєстрацію будь-яких речових прав ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.

Визнано право власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального, просить рішення суду від 08 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності незаконності дій ОСОБА_3 при зверненні до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на квартиру на підставі договору, нікчемність якого встановлена судовим рішенням.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що спірна квартира належала на праві власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних долях.

09 липня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено угоду про наміри сторін на придбання спірної квартири з кінцевою датою продажу квартири 26 липня 1997 року.

ОСОБА_4 позичила грошові кошти у ОСОБА_3 , домовившись про те, що договір буде укладений на його ім`я, а після повернення боргу він одразу ж переоформить квартиру на ОСОБА_4

05 серпня 1997 року укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав за 15 000 грн 00 коп. спірну квартиру.

03 квітня 2001 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у 1997 році вселилися у квартиру, зробили там ремонт, облаштували її для постійного проживання, користуються нею.

ОСОБА_3 звернувся у 2015 році з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва про виселення ОСОБА_4 із спірної квартири та усунення перешкод в користуванні власністю, а ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності на квартиру .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 березня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_9 , ОСОБА_3 є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально.

Суд вказав, що з підстав нікчемності договору не може бути визнано й право власності на квартиру і за ОСОБА_4 в порядку переведення на неї прав покупця, хоча вона і повернула борг.

В квітні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 таким, що відбувся.

РішеннямКременчуцького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2007 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2012 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 квітня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 квітня 2013 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2012 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири таким, що відбувся відмовлено в зв`язку з пропуском ним строків позовної давності.

Обгрунтовуючи позов, позивачі зазначали, що ОСОБА_3 подав реєстратору дублікат договору купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1997 року, нікчемність якого була встановлена судовим рішенням ще у 2015 році, і про існування якого ОСОБА_3 було відомо. А відтак, ОСОБА_3 не набув будь-яких прав на спірну квартиру.

Згідно з вимогами ст. ст. 202, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло,виданого Московською райрадою народних депутатів м. Києва 14 грудня 1995 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 належало на праві власності по кожному спірної квартири.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає визнанню права власності на 1/2 частину за кожним на спірну квартиру, оскільки вони є дітьми померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_9 , ОСОБА_3 є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально. Суд апеляційної інстанції зазначив, що з підстав нікчемності договору не може бути визнано й право власності на квартиру і за ОСОБА_4 в порядку переведення на неї прав покупця, хоча вона і повернула борг.

Враховуючи положення ст. 216 ЦК України, ОСОБА_3 за вказаним договором не набув право власності на квартиру і реєстрація права власності за договором, який визнано нікчемним, не дає підстав для визнання його права власності на спірну квартиру.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру за ОСОБА_12 є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_12 повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за спірну квартиру грошові кошти, а тому набув права власності на спірне майно та правомірно володіє ним, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, яким вказаний договір визнано нікчемним.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 вересня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В.Кулікова

С.Г. Музичко