Справа №461/897/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Романюка В.Ф.,

з участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Іваненко О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (адреса: 79006, м.Львів, пл. Ринок, 1), з участю третьої особи: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (м.Львів, вул. Липинського, 11) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до Львівської міської ради, з участю третьої особи: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить суд: стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 завдані матеріальні збитки в розмірі 8700,00 грн.; Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; Судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 03 вересня 2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим останньому завдано матеріальної шкоди.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 453922 від 28.12.2022 року, встановлено, що 03 вересня 2022 року о 17 год. 30хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, ОСОБА_3 , будучи посадовою особою, відповідальним з експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни довжиною 1 м, шириною 1.3м, глибиною 0,15м, на проїзній частині вулиці, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулося ДТП, за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим завдано матеріальної шкоди. Такими діями ОСОБА_3 порушив п. 1.5 ПДР України, п.2.5.1 ДСТУ 3587-2022, за що передбачена відповідальність за 4.4 ст. 140 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2023 року у справі № 466/376/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 140 КУпАП, провадження у даній справі закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.06.2023 року, постанову Шевченківського районного суд м. Львова від 17 лютого 2023 року, щодо ОСОБА_3 залишено без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Яцишина Андрія Володимировича без задоволення.

Зазначеними рішеннями встановлено факт, що мало місце дорожня-транспортна пригода 03.09.2022 року у АДРЕСА_2 , а саме: наїзд автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 у вибоїну довжиною їм, шириною 1.3м, глибиною 0,15м, на проїзній частині вулиці.

Провадження у адміністративній було закрито, оскільки працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали невірно встановили відповідальну особу за порушення правил, норм та стандартів утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулося ДТП.

Таким чином, у зв`язку із неналежним станом дороги, по якій рухався на автомобілі позивач та здійснив наїзд у вибоїну, при відсутності будь-яких попереджувальних знаків, було здійснено пошкодження автомобіля, а саме: пошкоджено два колеса та два колісних диски.

Відновлювальний ремонт автомобіля позивача становить 8700,00 грн., з яких 7800 - це вартість двох шин R-17, шиномонтаж 340,00 грн., відкатка дисків - 560,00 грн.

Отже вартість матеріальних збитків завданих позивачу відповідачем становить 8700,00 грн.

Крім цього, позивач зазнав значних моральних страждань, що виражаються у порушенні нормального ритму життя, починаючи з моменту події дорожньо-транспортної пригоди, так внаслідок неналежного утримання відповідачем дорожнього покриття, автомобіль позивача був пошкоджений та не міг належно експлуатуватись, що створили додаткові незручності, необхідність захисту інтересів у суді, пошуку варіантів якнайдешевшого ремонту та заміни ушкоджених складових транспортного засобу, що тривало декілька місяців.

Таким чином, позивачу такими діями відповідача завдано значної моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в сумі 20000,00 грн.

Просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі.

19 квітня 2024 року від представника відповідача Процик І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позову, оскільки позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення, при наявності якого є підстави для відшкодування збитків.

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 до розгляду справи в якості третьої особи залучено Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити в повному об`ємі.

Представник третьої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, з підстав безпідставності. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , представникатретьої особи Іваненко О., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 03 вересня 2022 року о 17.30 хв. на АДРЕСА_2 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Lexus IS 220D» під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 453922 від 28.12.2022 року, встановлено, що 03 вересня 2022 року о 17 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Торф`яній, 5, ОСОБА_3 , будучи посадовою особою, відповідальним з експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни довжиною 1 м, шириною 1.3 м, глибиною 0,15 м, на проїзній частині вулиці, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автомобільних доріг та вулиць, в результаті чого відбулося ДТП, за участі автомобіля марки «Lexus IS220D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим завдано матеріальної шкоди. Такими діями ОСОБА_3 порушив п. 1.5 ПДР України, п.2.5.1 ДСТУ 3587-2022, за що передбачена відповідальність за 4.4 ст. 140 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суд м. Львова від 17 лютого 2023 року у справі 466/376/23 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 140 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.06.2023р. постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 17.02.2023р. залишено без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи актуобстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 3 вересня 2022 року, на перехресті вул. Торф`яна та О. Мурашка виявлено вибоїну (шириною 1 м., довжиною 1,3 м. та глибиною 15 см.); та схему місця ДТП від 3 вересня 2022 року, на якій зображено місце розташування вибоїни та транспортного засобу; даними рапорту працівника поліції згідно із яким, після прибуття на місце ДТП було виявлено водія ОСОБА_2 , який пошкодив колеса, внаслідок потрапляння у вибоїну.

У зв`язку з неналежним станом дороги, по якій рухався на автомобілі позивач та здійснив наїзд у вибоїну, при відсутності будь-яких попереджувальних знаків, було здійснено пошкодження автомобіля, а саме: пошкоджено два колеса та два колісних диски. Відновлювальний ремонт автомобіля позивача становить 8700,00 грн., з яких 7800 - це вартість двох шин R-17, шиномонтаж 340,00 грн., відкатка дисків - 560,00 грн., що стверджується копією товарного чеку від 17 вересня 2022 року.

Згідно з поясненнями водія відповідно до яких 3 вересня 2022 року, він рухався автомобілем марки «Lexus IS 220D» , та рухаючись вул. Торф`яна поблизу перехрестя попав у вибоїну (зазначив приблизні розміри ями), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Із листа Шевченківської районної адміністрації ЛМР відповідно до якого експлуатаційне утримання, обслуговування та поточний ремонт вулично-дорожньої мережі здійснює ЛКП «ШРП-Шевченківського району»;

Відповідно до листа директора ЛКП «ШРП-Шевченківського району» В. Гордєєва, ЛКП «ШРП-Шевченківського району» повинно оперативно реагувати на повідомлення замовника, а не самостійно перевіряти стан вулично - дорожньої мережі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи. відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 915/1015/16 у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

При цьому, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (роз`яснення, викладені у абзаці 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Окрім цього, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15). Крім цього згідно правової позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 суд самостійно встановлює наявність чи відсутності складу цивільного правопорушення у деліктних правовідносинах.

Представник позивача наполягав, що саме Львівська міська рада, яка є відповідачем по справі має відшкодовувати спричинені позивачу збитки.

Підпунктом в) пункту 2.12 ПДР передбачено, що власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить зокрема компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причинне задовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Частиною 3 ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (ч.3 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух»).

Згідно ч.1 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій має право зокрема на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частино 1 статті 24 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Статтею 53 ЗУ «Про дорожній рух» встановлено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЗУ «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить: виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних,для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки; контроль за організацією навчання різних соціально-вікових груп населення Правил дорожнього руху, планування заходів, пов`язаних із профілактикою його безпеки, та контроль за їх виконанням; контроль за підготовкою і підвищенням кваліфікації водіїв, технічним обслуговуванням і ремонтом транспортних засобів, забезпеченням розвитку сфери цих послуг; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами,проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом,комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; здійснення та фінансування заходів, пов`язаних із профілактикою дитячого дорожньо-транспортного травматизму; проведення роботи по пропаганді безпеки дорожнього руху; організація будівництва, реконструкції,ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів; встановлення порядку і здійснення заходів щодо забезпечення охорони транспортних засобів на платних стоянках та в колективних гаражах; прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; керівництво та контроль за діяльністю підприємств, установ і організацій не залежно від форм власності та господарювання за виконанням вимог законодавства,рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах; організація системи заходів щодо медичного забезпечення безпеки дорожнього руху та контроль за їх реалізацією; накладання у межах своєї компетенції адміністративних стягнень за порушення законодавства у сфері дорожнього руху та його безпеки; керівництво роботою по справлянню податків, зборів та інших обов`язкових платежів у сфері дорожнього руху.

Пунктом 1 частини 1 ст. 19 ЗУ «Про автомобільні дороги» встановлено, що основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів.

Згідно пп.1,4 ст. 21 ЗУ «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Пунктом 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, які затверджені постановою КМУ від 30.03.1994 року №198 встановлено зокрема, що Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до ДСТУ 3587-97 Безпека дорожнього руху - Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів. У всіх випадках у разі виявлення будь-яких відхилень від вимог цього стандарту, а також на період проведення дорожніх робіт повинні негайно встановлюватися технічні засоби організації дорожнього руху та вводитися обмеження швидкості.

Таким чином, відсутність на вищевказаному відрізку дороги по АДРЕСА_2 відповідних ремонтних робіт, не утримання її в належному стані вимогам безпеки руху, відсутність огороджувальних пристроїв знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в результаті якої автомобіль позивача в`їхав у вибоїну та зазнав механічних пошкоджень, що призвело до спричинення позивачу шкоди, яка становить 8700,00 грн.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Так, право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту праві свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач мотивує завдання йому моральної шкоди тим, що він, внаслідок ДТП зазнав душевних страждань, та отримав психологічну травму, стрес, тривожність, негативні емоції, буч порушений звичний спосіб життя, погіршився стан здоров`я, в тому числі через пошкодження автомобіля.

Отже, в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу дійсно були спричинені моральні страждання з приводу пошкодження належного майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що з боку відповідача заподіяно позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 4000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Таким чином, враховуючи вище викладене позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача Львівської міської ради підлягають частковому задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмовив позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Львівської міської ради на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2060,17 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 386, 1166, 1167, 1172, 1192 ЦК України, ст.ст.12, 81, 82, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ЗУ «Про автомобільні дороги», суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (адреса: 79006, м.Львів, пл. Ринок, 1), з участю третьої особи: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (м.Львів, вул. Липинського, 11) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задоволити частково.

Стягнути з Львівської міської ради (адреса: 79006, м.Львів, пл. Ринок, 1) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) завдані матеріальні збитки в розмірі 8700,00 грн.

Стягнути з Львівської міської ради (адреса: 79006, м.Львів, пл. Ринок, 1) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн.

Стягнути з Львівської міської ради (адреса: 79006, м.Львів, пл. Ринок, 1) на користь ДСА України судовий збір у сумі 2060,17 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: Романюк В. Ф.