Справа № 147/343/23
Провадження № 2/147/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача адвоката Богачук І.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Яворського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законний представник якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

у березні 2023 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Красіловський В.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , законний представник якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_7 . Після її смерті залишилась спадщина, яка складається із: 1/ земельної ділянки площею 2,9093 га, кадастровий номер :01:005:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, яка належить ОСОБА_7 ; 2/ земельна ділянка площею 2,9093 га, кадастровий номер :01:005:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, яка належить ОСОБА_7 ; 3/ земельна ділянка площею 1,6748 га, кадастровий номер :01:005:0236, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, яка належить ОСОБА_7 ; 4/ земельна ділянка площею 1,4754га, кадастровий помер :01:005:0237, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, яка належить ОСОБА_7 .

Спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_6 - чоловік.

Чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь їх спільного сина - ОСОБА_9 .

Син ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь своєї сестри - доньки ОСОБА_7 ОСОБА_2 (позивача).

Позивач та ОСОБА_9 звернулися до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявами про прийняття спадщини за законом.

Однак, приватній нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. постановою № 246/02-31 від 25.03.2021 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останньою не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. У позивача оригінали правовстановлючих документів на спірне спадкове майно відсутні. Як вбачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки спірні земельні ділянки належать ОСОБА_7 .

Оскільки позивач ОСОБА_2 не може оформити спадкові права у поза судовому порядку, вона вимушена звернутися до суду з наявним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 -помер.

Предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на земельні ділянки, які належали матері позивача, разом з тим, право на спадкування після смерті баби в порядку ст. 1276 ЦК України мають неповнолітні діти ОСОБА_9 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 , звернулись: за законом - сестра померлого ОСОБА_2 , батько померлого ОСОБА_6 , син - померлого ОСОБА_1 , син - ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , тобто їх частка становить 1/4 кожного, однак враховуючи те, ОСОБА_6 відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_2 , то частка позивача ОСОБА_2 у спірному майні становить - 1/2, та 1/2 частка належить ОСОБА_9 .

Оскільки ОСОБА_9 помер після відкриття спадщини не встигнувши її оформити та те, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є: батько - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_4 .

Отже, позивач вважається такою, то прийняла спадщину, але не має оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки та не може за чинним законодавством отримати його дублікат, а тому вважає за можливе захистити своє право шляхом визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частки спірних земельних ділянок.

Позивач зверталася в суд з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, однак рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.02.2023 їй було відмовлено в позові, оскільки не було залучено в якості відповідачів спадкоємців після померлого ОСОБА_12 . Даним рішенням суду роз`яснено, про відсутність перешкод звернення до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.

У зв`язку з чим просить: 1/ визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 2,9093га, кадастровий помер :01:005:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада; 2/ визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 1.9093га, кадастровий номер :01:005:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада; 3/ визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 1,6748га, кадастровий номер :01:005:0236, дня ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савиненька сільська рада; 4/ визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 1,4754га, кадастровий номер :01:005:0237, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада.

Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати в рівних частках.

Ухвалою судді від 30 березня 2023 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 02 червня 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. належним чином завірені копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 . Витребувано від Першої Вінницької державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкової справи після смерті ОСОБА_9

19 червня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_3 , адвокатом Яворським С.С. подано до суду відзив на позов, в якому зазначив, що вважає незаконними та безпідставними позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 права власності на земельні ділянки виходячи з наступного.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не прийняла у передбачений шестимісячний строк спадщину після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується зареєстрованою в книзі обліку та реєстрації спадкових справ заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини лише 25.03.2021 за № 103 (як зазначено у копії рішення суду від 01.02.2023 у справі 147/1363/21, що додана представником позивача). В матеріалах даної справи відсутня завірена копія заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини поданої нотаріусу у передбачений шестимісячний строк після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 . Довідка приватного нотаріуса чи подана ОСОБА_2 заява у березні 2021 року про прийняття нею спадщини не спростовують доводи про те, що ОСОБА_2 не подала у 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини, пропустила строк для прийняття спадщини після ОСОБА_7 і вимоги позивача незаконні. Акт про непроживання фізичної особи від 06.08.2019, довідка квартального комітету «Вінниченко» від 21.08.2019 за місцем реєстрації ОСОБА_2 , постанова Вінницького апеляційного суду від 02.03.2021 у справі № 127/8111/20 підтверджують те, що ОСОБА_2 не проживала за місцем своєї реєстрації, а тому не є спадкоємцем, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вважає, що позивачем вибраний не вірний спосіб захисту своїх прав. ОСОБА_2 мала можливість звернутися до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання, що нею не було зроблено. У зв`язку з чим просить відмовити у позові повністю.

28 червня 2023 року на адресу суду представником позивача адвокатом Богачук І. подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач є спадкоємцем до майна померлої матері ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України. Вона подала заяву до нотаріуса з метою прийняття спадщини, яка зареєстрована та надано письмову відмову (постанову) у видачі свідоцтва про право на спадщину, котра аргументована не пропущенням строку на подання, а саме відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що в 2017 році захворіла мати ОСОБА_7 . Вони довго її лікували і 28.02.2018 вона померла. Позивачка пообіцяла матері, що допоможе братам, онукам оформити спадщину. Коли померла мати, оговтавшись після цього вона 15.03.2018 звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини разом з братом ОСОБА_13 . Нотаріус роз`яснив, що їй не треба писати заяву в 6-місячний термін, оскільки вона автоматично приймає спадщину, оскільки зареєстрована з матір`ю за однією адресою. Також в цей день за порадою нотаріуса брат ОСОБА_8 написав відмову від своєї частки спадщини на користь позивачки. Отримали витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі і почали збирати правовстановлюючі документи для оформлення спадщини. Звернулась в інвентар бюро, оскільки матері належала частка квартири. Коли приїздили техніки обміряти квартиру, були присутні молодший брат ОСОБА_14 з представницею та адвокатом Яворським. Говорили, що ніби вона щось не так робить, що їй будуть чинитись перешкоди. Позивач стверджує, що має обіцянку перед матір`ю про поділ спадкового майна перед усіма онуками і дітьми, тому вона не претендує на їх частки, а просить лише ту частку, яка належить їй. Правовстановлюючих документів у неї немає, з її слів, вони можуть бути у відповідачів, отримати дублікати вона не може. На час смерті матері вона була зареєстрована з матір`ю за однією адресою, тому нотаріус не відмовив у відкритті спадщини. Спершу вона проживала разом зі своєю сім`єю, але приходила допомагати мамі, доглядати за нею, коли вона хворіла, лежала в лікарні, ночувала в матері. У матері була своя сім`я, вітчим та брат позивачки. Але вітчим рідко ночував дома, тому вона могла ночувати у матері. В 2007 році мати розлучилась з вітчимом, тому він проживав на дачі. Потім мати одружилась з ОСОБА_6 і він на день смерті був її чоловіком. Вона проживала з чоловіком та своїми дітьми на АДРЕСА_1 . Починаючи з 2000 року вона з сім`єю проживала у мами. Потім періодично також проживала з дітьми у матері.

Щодо того, що сусіди не бачили її речі в квартирі заперечила, оскільки вони не могли бачити, що робиться саме в приміщенні, крім того вона постійно була на АДРЕСА_2 . Єдиною причиною звернення до суду у неї є те, що нотаріус відмовив у оформленні спадщини на земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Перший раз вона звернулась до нотаріуса 15.03.2018, але нотаріус не прийняв заяву та повідомив, що вона автоматично вступає в спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України. Коли звернулись до нотаріуса з заявою, у нього не виникало питань про фактичне місце проживання, він сказав надати документи (паспорт, приписку), і оскільки вона зареєстрована за однією адресою з померлою, сказав, що вона автоматично прийняла спадщину, однак дав перелік документів, які слід підготувати для оформлення спадщини. Постанова нотаріуса чинна, її не оскаржували. Тому просила задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача адвокат Богачук І.Ю. в судовому засіданні підтримала вимоги позивача за обставин, викладених у позовній заяві, просила задовольнити позов повністю. Звернула увагу, що ОСОБА_2 вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою. Нотаріус не поставив під сумнів даний факт, не дав постанову про відмову з цієї причини, однак сказав, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на частину спадкової маси, а саме земельні ділянки. Отже визначення місця проживання позивача немає відношення до предмету спору, оскільки дії нотаріуса не оспорюються. Спадщина приймається за законом, як спадкоємець першої черги. Враховуючи попереднє рішення Тростянецького районного суду Вінницької області про відмову в позові ними залучено усіх спадкоємців, визначено коло всіх спадкоємців. Тому позивач просить визнати за нею частку спадщини, що належить саме їй як спадкоємцеві після смерті матері (враховуючи частку брата, який відмовився на її користь) і не претендує на частку іншого брата ОСОБА_14 чи його спадкоємців. Просить задовольнити позов та стягнути на користь позивача понесені нею судові витати у виді судового збору та 5000 грн за надання правничої допомоги.

Законний представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Яворський С.С. в судовому засіданні підтримав поданий відзив, просить відмовити у позові повністю. Зазначив, що вважає, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем по закону після смерті матері, оскільки вона не проживала з нею на час відкриття спадщини. Вважає, що позовні вимоги необгрунтовані. Позивач більше 7 років не проживала з матір`ю, про що наявні підтверджуючі документи. Вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, тому належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач не є особою, яка вправі звернутись до нотаріуса, оскільки не проживала з померлою. З наданих актів про непроживання вбачається, що ОСОБА_2 як тільки вийшла заміж не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також стверджує, що у позивача не було підстав для звернення до суду. Оскільки речове право за покійною зареєстроване в ДРРП і немає перешкод отримати витяги про речове право.

Законний представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Клопотань про відкладення не надходило. Відзиву на позов не подано.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Клопотань про відкладення не надходило. Відзиву на позов не подано.

Так, відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 15.03.2018 Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.17 том 1). Дошлюбне прізвище померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_15 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.06.2018 (а.с.192 том 1).

Родинний зв`язок позивача з померлою ОСОБА_7 підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 12.05.1976 ОСОБА_8 , в якому в графі мати значиться ОСОБА_16 (а.с.19 том 1).

В подальшому ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_17 у зв`язку з одруженням, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 27.05.1997 (а.с.18 том 1).

За життя ОСОБА_7 належало:

1/ земельна ділянка площею 2,9093 га, кадастровий номер :01:005:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2007 (а.с.21-24 том 1);

2/ земельна ділянка площею 2,9093 га, кадастровий номер :01:005:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2004, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №384003 від 22.08.2006 (а.с.32-35 том 1);

3/ земельна ділянка площею 1,6748 га, кадастровий номер :01:005:0236, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Вінницька область, Тростянецький район, Савинецька сільська рада, на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.09.2009 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №750931 від 22.07.2010 (а.с.25-28 том 1);

4/ земельна ділянка площею 1,4755 га, кадастровий помер :01:005:0237, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.2009 та Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №750932 (а.с.30, 31 том 1).

Постановою №246/02-31 у спадковій справі №26/2018 після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня 2021 року, виданою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 відмовлено, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно(а.с.20 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 20.04.2021 (а.с.36 том 1).

З довідки №2392/02-14 від 28.10.2021 виданої Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_9 заведена спадкова справа №280/2021. Із заявами про прийняття спадщини звернулись сестра померлого ОСОБА_2 , батько померлого ОСОБА_6 (а.с.37).

Позивач уже зверталась до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7 та рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.02.2023 у справі №147/1363/21 у позові відмовлено, оскільки позивачем визначено неналежне коло відповідачів. З визначенням належного кола спадкоємців позивач вправі звернутись до суду на загальних підставах. (а.с.148-153 том 1).

В якості доказів поданих до відзиву на позов та підтвердження факту непроживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини представником відповідача адвокатом Яворським С.С. надано суду:

акт про непроживання фізичної особи від 06.08.2019, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , протягом останніх семи років не проживала і до теперішнього часу не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання. В квартирі відсутні особисті речі та речі повсякденного вжитку ОСОБА_2 та членів її сім`ї (а.с.168 том 1);

акт про непроживання фізичної особи від 06.08.2019, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , протягом останніх шести років не проживав і до теперішнього часу не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання. В квартирі відсутні особисті речі та речі повсякденного вжитку ОСОБА_9 та членів його сім`ї (а.с.169 том 1).

Факт непроживання ОСОБА_9 за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 протягом останніх шести років підтверджено довідкою №877 від 21.08.2019 (а.с.164 том 1).

Факт непроживання ОСОБА_2 за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 протягом останніх семи років підтверджено довідкою №878 від 21.08.2019 (а.с.164 на звороті, том 1).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.03.2021 у справі №127/8111/20 апеляційну скаргу ОСОБА_9 задоволено. В задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на частку померлого у спільній частковій власності на квартиру відмовлено. Постанова набрала законної сили. (а.с.165-167 том 1). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови в позові було те, що позивач ОСОБА_2 передчасно звернулась до суду з позовом, оскільки не було доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.4, ч.7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Тому суд оцінює критично твердження представника відповідача адвоката Яворського С.С. про те, що Вінницький апеляційний суд підтвердив факт того, що ОСОБА_2 не проживала за місцем своєї реєстрації, а тому не є спадкоємцем, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оглянувши в судовому засіданні копію спадкової справи №26/2018 розпочатої 15 березня 2018 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , судом встановлено наступне (а.с.188-207 том 1).

15.03.2018 ОСОБА_8 подано заяву про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_7 на користь доньки померлої ОСОБА_2 .

21.06.2018 до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_9 із заявою, в якій він зазначив, що після смерті матері ОСОБА_7 спадщину приймає.

21.06.2018 до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_6 із заявою, в якій зазначив, що спадщину після смерті дружити ОСОБА_7 приймає.

10.07.2018 ОСОБА_6 подав до нотаріуса заяву, в якій зазначив, що відмовляється від своєї частки спадщини після смерті дружини ОСОБА_7 на користь сина померлої ОСОБА_9 .

25 березня 2021 року до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_2 із заявою, в якій зазначила, що на день смерті матері на її ім`я залишилось майно, яке усе вона прийняла та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Заява підписана власноручно ОСОБА_2 та перевірена приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. (а.с.204 том 1). Крім того у заяві зазначено, що факт прийняття спадщини перевірено по вищевказаному паспорту, в якому є відмітка про реєстрацію заявника за місцем реєстрації спадкодавця по АДРЕСА_3 з 19.11.1993, відмітки про зняття із зазначеного реєстраційного обліку відсутня.

Отже, оглянувши копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 встановлено, що спадкоємцями до її майна є позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Інші спадкоємці відмовились від своєї частки у спадщині на користь зазначених осіб.

Оглянувши в судовому засіданні копію спадкової справи №280/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 , розпочату 17.05.2021 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, встановлено наступне (а.с.217- 230 том 1).

30.09.2021 до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 , діюча від імені свого малолітнього сина ОСОБА_4 , 2014 року народження, із заявою, в якій зазначила, що усе спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_9 її син ОСОБА_4 приймає.

17 травня 2021 року надійшла заява ОСОБА_6 , в якій зазначено, що усе майно, що залишилось після смерті ОСОБА_18 він приймає.

08 вересня 2021 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3 , діюча від імені свого малолітнього сина ОСОБА_1 , 2007 року народження, із заявою, в якій зазначила, що усе спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_9 її син ОСОБА_1 приймає.

06 жовтня 2021 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 із заявою, в якій зазначила, що усе спадкове майно, що залишилось після смерті брата ОСОБА_9 приймає.

Отже дослідивши в якості доказів копію спадкової справи №280/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 судом встановлено, що коло відповідачів позивачем зазначено правильно, твердження представника відповідача адвоката Яворського С.С. зазначені у відзиві на позов про наявність інших спадкоємців нічим не підтверджено.

Надані представником відповідача акти непроживання за 2019 рік суд оцінює критично, оскільки позивач перед зверненням до суду звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини 25.03.2021 та отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а не пропуском строку прийняття спадщини чи фактом непроживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Надані докази не взяті до уваги судом під час розгляду справи №127/8111/20 Вінницьким апеляційним судом, так як позивачу відмовлено в позові як передчасному, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні докази звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

У справі №147/343/23 є постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 25.03.2021 за №246/02-31 з підстав відсутності правовстановлюючого документа, а не з підстав пропуску строку звернення чи відсутності факту прийняття спадщини. Сторонами (заінтересованими особами) не оскаржувалась, тобто під сумнів не ставиться як позивачем так і відповідачами.

Крім того, відповідачами не подавалось до суду зустрічних позовів про усунення від спадкування.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При вчиненні нотаріальних дій нотаріуси у своїй діяльності керуються Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженим Наказом МЮУ 22.02.2012 №296/5. Відповідно до п.3.20 ( в редакції від 04.12.2017) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, ОСОБА_2 має право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 та вчасно прийняла її, оскільки була зареєстрованою на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем за однією адресою та не відмовилась від своєї частки спадщини у встановлений строк.

Позивач та спадкоємці ОСОБА_9 звернулися до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявами про прийняття спадщини за законом. Після вивчення поданих матеріалів нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною для цього слугувала відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та відповідності наданих документів вимогам чинного законодавства.

Позивачка зверталася до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і як стверджує позивачка до ОСОБА_9 про надання оригіналів правовстановлюючих документів на зазначені вище земельні ділянки, однак відповіді не отримала, про що наголошувалось позивачем в судовому засіданні та також підтверджено в рішенні Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.02.2023 в справі №147/1363/21, яке набрало законної сили (а.с.148-153).

В свою чергу представником відповідача даний факт не спростовано, не надано доказів протилежного чи тверджень, що оригінал правовстановлюючих документів на спадкову масу, а саме земемельні ділянки, наявні у когось із сторін.

Пунктом 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Крім того, представник відповідача стверджує, що у позивача не було підстав для звернення до суду, оскільки речове право за покійною зареєстроване в ДРРП і немає перешкод отримати витяги про речове право.

Суд наголошує, що внесення відомостей до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно є підтвердженням та визнанням державою фактів виникнення права власності за особою, яке має бути підтверджено правовстановлюючими документами та містить інформаційний характер.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В свою чергу, відповідно до п.г ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Спадкодавець ОСОБА_7 набула право власності на вищевказані земельні ділянки, що підтверджено відповідними доказами.

Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з викладеного, суд вважає обраний спосіб захисту позивачем належним, доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_7 , а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн в рівних частках по 357,87 грн (1073,60 : 3 = 357,87 грн).

Також позивачем заявлено про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1-ч.6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні ч.8 ст. 139 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання.

На підтвердження витрат понесених на правову допомогу ОСОБА_2 надано витяг із договору №18-07 про надання правової допомоги від 18.07.2019 (а.с.11); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН №000253 видане ОСОБА_19 (а.с.9); копію прибуткового касового ордеру від 18.07.2019 (а.с.8) та розрахунок понесених судових витрат (а.с.6,7), ордер від 15.03.2023 (а.с.10), доручення на представництво інтересів адвоката Богачук І.Ю.(а.с.108), ордер адвоката Богачук І.Ю. (а.с.109), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №0000057 від 15.02.2017 (а.с.110).

Враховуючи те, що клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від відповідачів не надходило, судом встановлено, що заявлена сума витрат на праввову допомогу пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, та з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені витрати в сумі 5000,00 грн підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках з кожного.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законний представник якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,9093 га, кадастровий помер :01:005:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №272188 від 24.11.2008.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,9093 га, кадастровий номер :01:005:0002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №384003 від 22.08.2006.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,6748 га, кадастровий номер :01:005:0236, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №750931 від 22.07.2010.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,4755 га, кадастровий номер :01:005:0237, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №750932.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 (законний представник якого ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (законний представник якого ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений судовий збір в рівних частках по 357,87 грн (триста п`ятдесят сім гривень 87 коп) з кожного, та понесені витрати за надання правничої допомоги по 1666,67 грн (одна тисяча шістсот шістдесят шість гривень 67 коп.) з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , в інтересах якого дії законний представник ОСОБА_3 , 1984 року народження, жителька АДРЕСА_5 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , в інтересах якого дії законний представник ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_6 ;

відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2024 року.

Суддя А.М. Мудрак