31.05.2024 Єдиний унікальний номер 205/9173/23
Провадження № 2/205/626/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2024 року м.Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа: ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Представник відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - у зв`язку з непідсудністю справи Ленінському районному суду м. Дніпропетровська, як суду цивільної юрисдикції.

В обґрунтування клопотання представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що з огляду на позовні вимоги ОСОБА_3 , вбачається, що підставою для звернення позивача із даним позовом послугували дії, вчиненні Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання позивача - ОСОБА_3 . Відповідно, правовідносини виникли з приводу визнання протиправними дій Департаменту щодо скасування місця реєстрації позивача та зобов`язання Департамент поновити реєстрацію його місця проживання. Жодних позовних вимог до відповідача - ОСОБА_4 позивачем не заявлено. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Правовідносини у сфері реєстрації місця проживання є публічно - правовими. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність самі по собі не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, вчинення відповідачем - Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур дії щодо зняття з зареєстрованого місця проживання позивача - ОСОБА_3 , пов`язана із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме зі здійсненням відповідачем повноважень органу реєстрації, передбачених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Таким чином, відповідні позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, слід зазначити, що посилання позивача у позові на похідність заявлених ним вимог із майновими правами на квартиру, оскілки спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядженням майном, а саме квартирою сина - не відповідають дійсності та є намаганням ввести в оману суд. Більш того, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві одноособової власності ОСОБА_4 , відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 19.12.2019 року між нею та ОСОБА_5 (третя особа у справі) та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В., про що в реєстрі здійснено запис №1233.

Представник позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , так як вважає, що позовні вимоги до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради , яким оспорюється право на житло, а саме няття з реєстрації, таким чином даний спір відноситься щдо цивльних спорів та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження в цивільній справі не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 статті 124 Конституції України, передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №813/1076/17 та від 14.11.2018 року у справі №817/986/17.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними щодо скасування реєстрації місця проживання та зобов`язати поновити реєстрацію місця проживання.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятим відповідачем рішенням про зняття його з реєстрації місця проживання.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду вже вирішувалося питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах, зокрема, у справі №200/10822/18-а (постанова від 19.02.2020 року) було зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, установлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними), незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Той факт, що відповідачем є Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивача, цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №806/104/16, від 20.09.2018 у справі №815/2551/15 та від 23.01.2019 у справі №806/5217/15, від 29.06.2022 у справі № 260/613/21.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки є спором про право цивільне, а отже, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, та те, що підстав для прийняття заяви про закриття провадження по справі судом не встановлено, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Курбанова Н. М.

.