Справа № 296/5904/24
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2024 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі головуючої судді Пилипюк Л. М., за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши заяву адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

25 червня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Після вирішення самовідводів суддів Корольовського районного суду міста Житомира, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2024 року для розгляду цивільної справи №296/5904/24 визначено суддю Пилипюк Л. М.

Ухвалою судді від 23 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

18 вересня 2024 року адвокат Горбовий В. А. звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики Заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС) «Електронний суд» 18 вересня 2024 року та підписана адвокатом Горбовим В. А.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, адвокат зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а також частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_3 належить автомобіль Mercedes-Benz С 250, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Представник позивача зазначає, що вищевказане майно відповідачами набуто у спільну сумісну власність за спільні кошти подружжя, які вони отримали в позику. Відповідачі не повертають позичені кошти, за рахунок яких придбали рухоме і нерухоме майно. За таких обставини, заявник вважає, що виникла необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів, так як невжиття таких заходів може унеможливити виконання судового рішення у цій справі, а також надасть можливість відчуження (переоформлення) рухомого і нерухомого майна стороннім (третім) особам.

На підставі наведеного, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт та заборону відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 ; накласти арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 , частка якої належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 ; накласти арешт та заборону відчуження на автомобіль марки Mercedes-Benz C 250, 2013 р. в., номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 153 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №640/17361/20, необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд установив, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором позики, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ціна позову - 628 221,42 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 21 грудня 2022 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив ОСОБА_2 15000 доларів США. Пред`являючи вимоги про солідарне стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач зазначає, що відповідачі є подружжям, а договір позики від 21 грудня 2022 року укладено ОСОБА_2 в інтересах сім`ї.

У заяві про забезпечення позову також зазначено, що майно, на яке заявник просить накласти арешт, належить на праві власності ОСОБА_3 та набуто нею в шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не є стороною договору позики, стягнення заборгованості за яким є предметом спору у цій справі.

Станом на час вирішення заяви про забезпечення позову в справі наявні відомості про те, що відповідачі є подружжям, шлюб між ними зареєстрований 07 березня 2003 року. Та обставина, що ОСОБА_2 отримав позику в інтересах сім`ї (а не для особистих цілей, наприклад) підлягає доказуванню в ході судового розгляду справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує, що заявник просить накласти арешт та заборону відчуження на нерухоме/рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 . Однак, погодившись з обґрунтуванням заяви про забезпечення позову та задовільнивши її, суд фактично має визнати певне майно спільною сумісною власністю подружжя відповідачів, що, на думку суду, виходить за межі предмета розгляду заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, суд вважає доцільним зазначити, що заявник не надав належних та достовірних доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, може бути спільною сумісною власністю подружжя. По-перше, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно підтверджено, що право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 03 липня 2019 року на підставі договору дарування, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, яке набуте на підставі договору дарування є особистою власністю дружини/чоловіка. По-друге, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ураховуючи, що ОСОБА_3 належить частка у цій квартирі, то накладення арешту на таке нерухоме майно може порушити права власності іншого співвласника, який не є стороною у цій справі. Крім того, Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно підтверджено, що право власності на частину вищевказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_3 14 жовтня 2008 року також на підставі договору дарування. По-третє, щодо накладення арешту на автомобіль Mercedes-Benz С 250, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , то в матеріалах справи немає жодного доказу на підтвердження належності цього транспортного засобу відповідачу.

Суд також відхиляє дододи заявника про те, що вищевказане майно було придбано відповідачами за кошти, отримані в позику. Договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 грудня 2022 року, тоді як нерухоме майно, на яке заявник просить накласти арешт, набуто відповідачем ОСОБА_3 значно рашіше (2008, 2019 роки).

Крім того, заявник не підтвердив вартості майна, на яке він просить накласти арешт, а також належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

З наведених мотивів, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад спірних правовідносин, обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК