ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4885/24 Справа № 203/7585/23 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №203/7585/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню, відмовлено в повному обсязі (а.с. 201-203).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву (а.с. 209-211).

ОСОБА_2 скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі (а.с. 251-253).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання виконавчого документа - судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник, і виданий судовий наказ відповідно до вимог ст.129-1Конституції України та ст.18ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 грудня 2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/7585/23 (провадження №2-н/0203/234/2023) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особі їх законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 19 грудня 2023 року до досягнення дітьми повноліття. Зазначений судовий наказ набрав законної сили 22 грудня 2023 року (а.с. 20-21).

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі чи у частці від доходу суд в першу чергу виходить з інтересів дитини.

Право обирати вид аліментів надано стягувачу.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження визначено Розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п. 4 ч. 1 цієї статті судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 1 ст. 170 ЦПК України).

Частиною 7 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Таким чином, судовий наказ про стягнення аліментів, виданий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, може бути скасований лише у порядку перегляду його за нововиявленими обставинами.

Судовий наказ є виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. ст. 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до відмітки щодо набрання чинності, судовий наказ від 22 грудня 2013 року набрав законної сили 22 грудня 2013 року (а.с. 20).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа, копія судового наказу була доставлена ОСОБА_1 на його електронну адресу 22 грудня 2023 року (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Так, отримавши у грудні 2023 року копію судового наказу, заявник до суду із заявами про його скасування чи з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався.

В свою чергу, колегія суддів виходить із того, що у поданій до суду першої інстанції заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а в подальшому і в поданій апеляційній скарзі, боржник ОСОБА_1 фактично не погоджується із судовим наказом від 22 грудня 2023 року, посилаючись на відсутність належних доказів того, що діти проживають разом із стягувачем та перебувають на її утриманні, та зазначає, про те, що діти проживають разом з ним та знаходяться на його утримані.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що наказне провадження є одним із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

При цьому, одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма; на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Крім того, судом першої інстанції встановлено те, що після повномасштабного вторгнення рф 24 лютого 2022 року на територію України діти у супроводі своєї матері виїхали за межі України в США, де перебувають до теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_5 у міжнародному аеропорті Маямі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у супроводі своєї матері ОСОБА_2 перетнули кордон США, що підтверджується формами реєстрації прибуття виїзду І-94 біла карта, що видана цим особам при в`їзді в США. 03 червня 2022 року діти записані на проходження біометричної процедури в Департаменті імміграції. Маючи період часу законного перебування на території США ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через свою матір ОСОБА_2 подали заяви про надання тимчасового захисту та отримання тимчасового статусу осіб, які перебувають під захистом в США, за період з 05 жовтня 2022 року по 19 жовтня 2023 року та з 20 жовтня 2023 року по 19 квітня 2025 року. Також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 05 та 06 жовтня 2022 року отримано дозволи на працевлаштування, терміном дії до 19 жовтня 2023 року. Окрім цього в США ОСОБА_5 навчається в школі округу Майамі Дейд у Флориді, а ОСОБА_6 навчається в школі округу Майамі Дейд, старшій школі ОСОБА_9 . З вересня 2022 року в США ОСОБА_2 отримує на себе та дітей продовольчу допомогу та щомісячно отримує кошти в сумі 1 673,00 доларів США на медичні потреби. З довідки, що видана 18 грудня 2023 року ОСББ «Білдінг А» ОушенВью вбачається, що ОСОБА_2 разом із доньками проживає за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 липня 2022 року (а.с. 69-143).

Вищевказані обставини також підтверджуються копіями паспортів громадян України для виїзду за кордон з датою штампом перетину державного кордону сукупно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України (в напрямках виїзд та в`їзд) за період з 22 лютого 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Мирославою, за даними якої повідомлено про відсутність інформації в базі даних про цих осіб, проте повідомлено, що з початком військової агресії російської федерації проти держави Україна Державною прикордонною службою України забезпечено безперешкодне перетинання державного кордону на виїзд з території України громадянами України, дітьми та іншими вразливими категоріями осіб, що евакуювались із зони бойових дій. З цією метою в окремих випадках, починаючи з 24 лютого 2022 року за рішенням старшого зміни прикордонних нарядів в кожному окремо взятому пункті пропуску через державний кордон України, в залежності від обставин, що складалися (скупчення осіб, які прямують на виїзд з України, наявність персоналу, який залучався до несення служби, технічних можливостей та спроможностей пункту пропуску тощо) приймались рішення щодо спрощення прикордонного контролю. Зокрема, таке спрощення під час виїзду за кордон дітей та жінок могло передбачати лише проставлення спеціальних відміток Держприкордонслужби в паспортних та інших документах громадян України без внесення інформації про таких осіб до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (а.с. 168-178, 185-187).

До того ж із долучених представником стягувача документів вбачається, що в них міститься заява ОСОБА_1 від 01 березня 2022 року про дозвіл на виїзд за межі України дітей: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Таким чином, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у супроводі зі своєю матір`ю ОСОБА_2 вибули з України 03 березня 2022 року та з того часу проживають у іншій державі Сполучених Штатах Америки, де знаходяться на утриманні матері ОСОБА_1 .

Боржником вищевказані висновки суду не спростовані належними, допустимим та достатніми доказами.

Щодо наданої довідки з місця навчання ОСОБА_12 в КЗО «ССЗШ № 9» ДМР № 159 від 17 жовтня 2023 року (а.с. 157), суд вірно зазначив, що загальновідомим фактом є те, що з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року більшість шкіл України перейшла на дистанційне навчання та перебуваючи за межами України, ОСОБА_6 могла продовжити дистанційне навчання в цій школі. Натомість, у зазначеній довідці не зазначено, у якій саме формі запроваджене навчання ОСОБА_12 у зазначеному закладі, тому обгрунтовано вважав, що вказана довідка не свідчить про щоденне безпосереднє відвідування цієї школи у місті Дніпрі, а тому не спростовує обставин перетину державного кордону стягувача з дітьми та проживання в США.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки ОСОБА_1 в заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не довів тих обставин, що судовий наказ, як він вважає, було видано помилково або існують інші причини припинення зобов`язань боржником. В той же час, на думку колегії суддів, заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України щодо її форми та змісту, тому у суду не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Доводи скарги щодо невитребування судом першої інстанції оригіналів доказів наданих ОСОБА_2 колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення прав та обов`язків сторін й прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Доводи скарги стосовно того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надані ОСОБА_2 докази повинні бути легалізовані колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ч. 5, 8 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат» засвідчення вірності перекладу документа з однієї мови на іншу здійснюється нотаріусом (як державним, так і приватним), якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Як видно з матеріалів справи, переклад наданих стягувачем доказів здійснено перекладачем ОСОБА_14 , особу якої та справжність підпис якої, перевірено та засвідчено приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна