Провадження № 2/752/2003/24
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
04 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Ахмеяна Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/5 квартири,-
Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 32-33).
Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.
В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач та його представник про причини неявки суд не повідомили.
Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Судові повістки, направлені судом по місцю реєстрації відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Суд на підставі статті 280 ЦПК України вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02 липня 1982 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Києва був виданий ордер № 5655 серії Б, відповідно до якого сім`я ОСОБА_1 , що складалася із п`яти осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , отримала право на заселення у квартиру, загальною площею 80,10 кв. м за АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Згідно з копією технічного паспорта на квартиру « АДРЕСА_1 (а.с. 13-14), квартира розташована на 1 поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається із 4-х кімнат, загальною площею 80,1 кв. м, жилою площею 51,9 кв. м.
З копії договору дарування, посвідченого 4 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 10) та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 (а.с. 11) судом встановлено, що 4 квітня 2013 року ОСОБА_1 подарував 1/5 частку у праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 своїй дружині ОСОБА_6 ..
Відповідно до п. 2 договору дарування частка квартири, що дарується належить дарувальнику на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 28.01.2005 за р.№ 5с-65; право власності на відчужувану частку квартири зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 02.03.2005 за № 2425, записане в реєстрову книгу за № д-903-31 згідно реєстраційного посвідчення № НОМЕР_1 від 02.03.2005 виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 292596 від 08.02.2013 р. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1032955 від 06.03.2013 р. виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві.
Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 від 10.10.2023 (а.с. 31), за вказаною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 27.07.1982, відповідачі ОСОБА_2 з 27.07.1982 та ОСОБА_4 з 31.01.1998, а також ОСОБА_6 з 09.08.2007.
Також, про втрату вказаного свідоцтва було розміщено оголошення у газеті «Голос України» № 157 (7657) від 19.08.2202 на стор. 15 у розділі «Оголошення» (а.с. 16).
24 квітня 2023 року позивач звернувся до Голосіївської РДА у м. Києві із заявою про видачу дубліката втраченого свідоцтва, проте отримав відмову у зв`язку із ненаданням згоди всіх співвласників спірної квартири на видачу дубліката.
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївської РДА у м. Києві про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 19-20).

Відповідачі ігнорують звернення позивача щодо надання згоди на видачу дублікату втраченого свідоцтва.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 37 Постанови Пленум ВССУ наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником 1/5 частини квартири.

Також, позивачем надавалося оголошення в газету «Голос України» про втрату свідоцтва про право власності на житло, видане 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва на ім`я ОСОБА_1 , і про те, що його слід вважати недійсним (а. с. 16)

Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог позивач надав копію інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2017 КВ-2017 № 22113, в якій зазначено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/5 частину в квартирі АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва ( а. с. 12)

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що позивач є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , однак втратив документ, що засвідчує його право власності, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання за ним права на 1/5 частину вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 446,79 грн., з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 362 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/5 квартири, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 (одну п`яту) частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 444 (чотириста сорок шість) гривень 79 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 444 (чотириста сорок шість) гривень 79 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 444 (чотириста сорок шість) гривень 79 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк