Справа № 148/797/24
Провадження №2/148/386/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., за участі секретарі Ліванчук А.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.04.2021 з відповідача на її користь на утримання двох дітей стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Таким чином на кожну дитину було присуджено по 1/6 частині всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

На даний час син ОСОБА_3 став дорослим і на його утримання відповідач вже не сплачує аліментів. Після настання сином повноліття відповідач на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачує аліменти лише в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходів.

Відповідач здоровий, не являється інвалідом, може працювати та належним чином забезпечувати життя неповнолітньої дитини. На даний час для повноцінного розвитку їхньої дочки необхідно сплачувати аліменти, які б забезпечували її нормальний рівень життя і повноцінний розвиток.

У зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить розмір аліментів, визначений рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.04.2021, збільшити до 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали до суду заяву, згідно якої просять розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.66) та оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с.60), про причини неявки суд не повідомили. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 про долучення доказів (а.с.44-45), у якій останній просив розмір аліментів не збільшувати по причині, що він має проблеми зі здоров`ям і потребує лікування.

При цьому судом враховано, що розгляд справи в режимі відеоконференції із представником відповідача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу EASYCON не відбувся у зв`язку із тим, що останній не вийшов на зв`язок із судом. Водночас, адвокат Івасик О.В. був проінформований в ухвалі суду від 25.06.2024 про те, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Також судом врахованого, що відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2020 у справі №148/1726/20 було розірвано, про що свідчить копія даного рішення (а.с.5-6).

Згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.04.2021 у справі №148/1727/20 (а.с.7-9) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12.10.2020 і до досягнення нею повноліття, та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.02.2021 і до досягнення ним повноліття.

На підставі вищевказаного рішення Тульчинським районним судом Вінницької області 31.05.2021 був виданий виконавчий лист №148/1727/20 від 15.04.2021, про що свідчить його копія (а.с.15).

З 19.05.2021 на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист №148/1727/20, виданий 22.04.2021, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2021 (а.с.16).

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 18.02.2023 серія НОМЕР_1 (а.с.11) вбачається, що 28.02.2023 позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

Згідно копії довідки виконавчого комітетут Тульчинської міської ради Вінницької області від 27.03.2024 №287 (а.с.10) вбачається, що разом із позивачем проживає її донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на її утриманні.

Згідно розрахунку боргу по аліментах, проведеного старшим державним виконавцем Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) (а.с.29-30), вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.04.2024 становить 1549,64 грн.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що у зв`язку з досягненням сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття Тульчинським відділом ДВС у Тульчинському районі Вінницької області з березня 2023 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, про що свідчить досліджений вище розрахунку боргу по аліментах (а.с.29-30).

У зв`язку з тим, що на даний час аліменти на утримання дочки стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач у своїй заяві заперечує проти збільшення розміру аліментів, посидаючись на те, що він має проблеми зі здоров`ям і потребує лікування. На підтвердження даних обставин останній надав суду наступні докази: копії направлень, виданих лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_11 02.05.2024 (а.с.46,47) відповідно до яких ОСОБА_2 направлено на консультацію до кардіолога та травматолога; копію виписки №506 із медичної карти стаціонарного хворого ВОКЛ ім. М.І. Пирогова від 24.11.1993 (а.с.49), відповідно до якої у ОСОБА_2 встановлений діагноз: Рецедив вродженої правосторонньої косолапості; копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ВОКЛ ім. М.І. Пирогова від 15.05.2023 (а.с.50), відповідно до якої у ОСОБА_2 встановлений діагноз: двобічна клешоногість, лікована оперативно. Деформуючий артроз обох г/ступеневих суглобів 3 ст. із контрактурою, стан після омс, п/травматичний деформуючий артроз правого плечового суглобу 2 ст. Помірні порушення функції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Частиною 3 ст.183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Аналіз вказаної норми свідчить, що батьки після досягнення повноліття найстаршою дитиною можуть звернутися з позовом до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, а отже, це може бути як позов як про збільшення розміру аліментів, так і про зменшення. У випадку, якщо з таким позовом ніхто не звернувся, то аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Надані відповідачем докази не спростовують його можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованоінтереси дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, врахуваючи, що старший син досяг повноліття, суд вважає можливим визначити розмір аліментів у заявленому позивачем розмірі. Зазначений розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання, щодо стягнення судових витрат, судом враховано наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК УкраїнизЗа результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

У постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц ВС дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про надання правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, позивачем та його представником на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано лише ордер від 01.04.2024 серія АВ №1095672 (а.с.17), копію свідоцтва про право на занняття адвокатською діяльністю №390 від 30.06.2004 (а.с.18) та копію квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 01.04.2024 на суму 1000 грн.

В свою чергу, сам договір про надання правничої допомоги б/н від 28.03.2024, а також докази, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), зокрема, будь-який розрахунок на підтвердження обсягу виконаних роботи (фіксований розмір, погодинна оплата), ні позвачем, ні його представником суду не надано.

Відтак, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн відсутні.

Згідно п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2, 3 ст. 51, 59 Конституції України, ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.180, 182, 183, 192 СК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, ч.2, 3 ст.137, ст.141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.04.2021 по справі №148/1727/20, та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності цим рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок) судового збору.

У стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: