РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 293/642/24

Провадження № 2/293/314/2024

01 липня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до ОСОБА_1

про стягнення 67 091,50 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 відповідно до змісту якого просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2015 у розмірі 67 091,50 грн, що складається із:

63 623,57 грн заборгованості за тілом кредиту;

3 467,93 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № б/н від 19.06.2015.

25.04.2024 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до виконавчого комітету Оліївської сільської ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 .

01.05.2024 на адресу суду з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшов лист, згідно якого гр. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 07.05.2024 суд прийняв позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Розгляд справи по суті призначив на 27 травня 2024 року.

Ухвалою від 27.05.2024, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 27.05.2024 суд відклав розгляд справи по суті на 01.07.2024 в зв`язку з неявкою відповідача.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 19.06.2015.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказує, що відповідач ознайомлений із умовами кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення, про що зазначено в підписаній відповідачем анкеті-заяві.

Відповідачу відкритий картковий рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано у користування кредитну картку.

Дію укладеного між сторонами договору позивач підтверджує фактом користування відповідачем картковими рахунками та відповідно використанням кредитних коштів.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг № б/н від 19.06.2015 відповідно до норм ст. 634 ЦК України вважає договором приєднання.

Пояснює, що в порушення узятих на себе зобов`язань станом на 10.04.2024 відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за договором, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 67 091,50 грн, з яких: за тілом кредиту у розмірі 63 623,57 грн; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3 467,93 грн.

В судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

01.07.2024 позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ( а.с.5,6)

Відповідач в судові засідання на 27.05.2024 та 01.07.2024 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач повідомлявся шляхом направлення судових повісток по адресі зареєстрованого місця проживання, до суду повернулись поштові відправлення з відмітками поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення у зв"язку з тим, що "Адресат відсутній за вказазноюб адресою" (а.с. 70-71).

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, оскільки довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду та, зокрема, свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280,281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 01.07.2024.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 01.07.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.06.2015 ОСОБА_1 (відповідач) підписала анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.83).

У анкеті - заяві зазначено, що позичальник (відповідач) згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також вказано, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді шляхом роздруківки із сайта.

При цьому зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www. privatbank.ua.

На виконання підписаного договору, банк (позивач) надав 18.06.2015 відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до лютого 2018 року (картка універсальна), 02.03.2018 кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до січня 2022 року (картка універсальна), 07.02.2022 кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до лютого 2026 року (картка універсальна GOLD (а.с. 82).

Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 18.06.2015 встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 400,00 грн з подальшим збільшенням та зменшенням кредитного ліміту, а саме: 18.06.2015 зменшено до 1400,00 грн; 23.05.2017 збільшено до 5000,00 грн, 06.09.2017 збільшено до 10 000,00 грн; 02.03.2018 збільшено до 15 000,00 грн; 16.10.2019 збільшено до 17 000,00 грн; 21.11.2019 - збільшено до 27 000,00 грн; 21.02.2020 - збільшено до 32 000,00 грн; 30.06.2020 збільшено до 37 000,00 грн; 06.10.2020 - збільшено до 47 000,00 грн; 13.10.2021 кредитний ліміт збільшено до 74000,00 грн; 19.07.2022 зменшено до 67 160,00 грн; 07.09.2022 зменшено до 65 800,00 грн; 30.09.2022 зменшено до 63 450,00 грн; 18.01.2023 зменшено до 0,00 грн (а.с.81).

Згідно банківської виписки по рахунку за договором б/н за період з 18.06.2015-13.04.2024 суд встановив, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними картками та відповідно кредитними коштами (а.с.42-80).

Відповідно до розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 10.04.2024 заборгованість до стягнення з відповідача заявлена у розмірі 67091,50 грн з яких: 63623,57 грн заборгованість за тілом кредита; 3 467,93 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 14-24, 25-41).

На підтвердження правомірності позовних вимог до позову доданий текст Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк"(а.с.140-225), заява про приєднання до умов та правил банківських послуг від 14.01.2023 (а.с. 107-126), додаткова угода до кредитного договору від 14/01/2023 (а.с. 127-130) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 131-139).

Оскільки відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором б/н від 19.06.2015, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 19.06.2015.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.06.2015.

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення такого спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ Приватбанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Відповідач підписав анкету-заяву від 19.06.2015.

У свою чергу, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредита та заборгованість за простроченими відсотками.

Однак, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, неустойки (пені).

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача щодо укладання договору з відповідачем шляхом приєднання до Умов, Тарифів та Правил надання банком послуг виходячи з правових висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019р.

Зокрема, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові також дійшла висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитними коштами.

Разом з тим сулд також не вважажє належним та допустими доказом того, що відповідач був ознайомлений та погодив умови щодо сплати позивачу процентів за користування кредитим, виходячи з умов заяви про приєднання до Правил надання банківських послуг, підписаної відповідачем 07.02.2022, 14.01.2023, оскільки такі не містять посилань на кредитний договір б/н від 19.06.2015.

Суд також не приймає до уваги додаткову угоду № SAMDNWFC1_01 до кредитного договору від 14.01.2023, як таку якою сторонами погоджені розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитом саме за договором б/н від 19.06.2015

Разом з тим матеріали спарви взагалі не містять кредитного договору № SAMDNWFC1_01 від 14.01.2023.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (відповідачем) на підставі частини першої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 543/96-В від від 22 листопада 1996 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та "Умов та Правил надання банківських послуг", оскільки "Умови та Правила надання банківських послуг" це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору б/н саме від 19.06.202015 з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" (позивач) дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 .

За вимогами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У той же час суд зазначає, що Банк зважаючи на норми ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом за договором б/ від 19.06.2015 у розмірі 3 467,93 грн відсутні, тому суд відмовляє у задоволені позову у цій частині.

Заразом, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 63 623,57 грн заборгованості за простроченим тілом кредита є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач вимоги в цій частині не оспорив та доказів погашення заборгованості у заявленій сумі до суду не подав. Своїм процесуальним правом на подачу відзиву та участь у судовому засіданні не скористався.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 63 623, 57 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та відмову у задоволені позову в частині стягнення 3 467,93 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Розподіл судових витрат.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13,79,81,91,141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд.1 Д, м. Київ, )

- 63 623,57 грн заборгованості за тілом кредита;

- 2 297, 18 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд.1 Д, м. Київ, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складено та підписано:08.07.2024.

Суддя Людмила ЛОСЬ