Справа № 286/587/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку, який належить співвласникам на праві спільної часткової власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить, з врахуванням уточнення позовних вимог, розділити в натурі, перебуваючий у спільній частковій власності сторін житловий будинок в АДРЕСА_1 , припинити право спільної часткової власності, визнавши за ОСОБА_1 право власності на приміщення, як окремий об`єкт: коридор пл.5,4 кв.м, кухню пл.7,8 кв.м, веранду 3,7 кв.м, коридор пл.5,3 кв.м, туалет пл.1,4 кв.м, ванну пл.2,9 кв.м, кладову пл.2,3 кв.м, кімнату пл. 19,3 кв.м, кімнату пл.15,8 кв.м, кімнату пл. 25,0 кв.м., звільнити від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить, з врахуванням уточнення зустрічних вимог, розділити в натурі, перебуваючий у спільній частковій власності сторін житловий будинок в АДРЕСА_1 , в окремий об`єкт нерухомого майна, припинити право спільної часткової власності, визнавши за ОСОБА_2 право власності на приміщення, як окремий об`єкт в цілому: коридор пл.5,8 кв.м, кухню пл.19,8 кв.м, котельню 3,4 кв.м, коридор пл.9,1 кв.м, коридор пл.5,3 кв.м, туалет пл.1,5 кв.м, ванну пл.2,9 кв.м, кладову пл.2,4 кв.м, кімнату пл. 19,3 кв.м, кімнату пл.15,8 кв.м, кімнату пл. 24,9 кв.м, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Позивач відзиву на зустрічний позов не подав.

Відповідач відзиву на первісний позов не подала, в тексті зустрічного позову зазначила, що визнає первісний позов.

Сторони, будучи належно повідомленими, в судове засідання не прибули, причин неявки не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв, зокрема щодо розгляду справи без їх участі суду не подавали.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши вимоги та доводи сторін, викладені у заявах по суті спору, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу (за первісним позовом) ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 ), на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 26.05.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП „Коростенсььке МБТІ" ЖОР від 23.12.2009 року. Відповідачу (за первісним позовом) ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 09.06.2023 року. Також відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.06.2023 року відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 035215 від 05.05.2003 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0786 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:009:0012, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстровано за сторонами у встановленому законом порядку, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.02.2024 року.

Згідно з відомостями технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 , виготовленого 06.08.2006 року Коростенським МБТІ, та технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3 , виготовленого 24.03.2015 року ФОП ОСОБА_4 , житловий будинок по АДРЕСА_1 , 1995 року побудови, має: по кв.№2 загальну площу 199,1 кв.м., житлову площу 120,1 кв.м., що складається з наступних приміщень: коридор пл.5,4 кв.м, кухня пл.7,8 кв.м, веранда 3,7 кв.м, коридор пл.5,3 кв.м, туалет пл.1,4 кв.м, ванна пл.2,9 кв.м, кладова пл.2,3 кв.м, кімната пл. 19,3 кв.м, кімната пл.15,8 кв.м, кімната пл. 25,0 кв.м.; має по кв.№1 загальну площу 110,2 кв.м., житлову площу 60 кв.м., що складається з наступних приміщень: коридор пл.5,8 кв.м, кухня пл.19,8 кв.м, котельня 3,4 кв.м, коридор пл.9,1 кв.м, коридор пл.5,3 кв.м, туалет пл.1,5 кв.м, ванна пл.2,9 кв.м, кладова пл.2,4 кв.м, кімната пл. 19,3 кв.м, кімната пл.15,8 кв.м, кімната пл. 24,9 кв.м.

Судом також встановлено, що сторони фактично володіють та користуються приміщеннями житлового будинку по АДРЕСА_1 , наступним чином: приміщення, позначені у технічних паспортах під номером 2, використовуються позивачем, а приміщення, позначені у технічних паспортах під номером 1, використовуються відповідачем. При цьому, сторони мають окремі входи з доступом до окремих допоміжних та житлових приміщень, окремі системи життєзабезпечення будинку. Кожен із співвласників будинку має власну кухню та санвузол.

Між сторонами протягом тривалого часу склався фактичний порядок користування приміщеннями будинку і його складовими, який відповідатиме ідеальним часткам співвласників будинку, будь-яких претензій між сторонами щодо користування приміщеннями не існує.

Маючи намір реалізувати своє право на поділ нерухомого майна шляхом виділення своїх часток в натурі із спільного майна та припинення режиму спільної часткової власності, сторони не досягнули домовленості в позасудовому порядку, так як на земельну ділянку біля належної позивачу частини будинку правовстановлюючих документів не оформлено. Відтак, належним способом захисту прав співвласників - позивачів за первісним та зустрічним позовами - є виділення часток в натурі із спільного майна у відповідності до розміру ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинок та фактичного користування.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Згідно з ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок (квартиру) може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку (квартири), що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18).

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного рухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття З ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суту за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи і законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цивільного процесуального законодавства, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (cт.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, трава та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (cт.5 ЦПК України).

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення первісного позову та зустрічного позову, застосувавши при цьому найбільш ефективні способи захисту інтересів сторін, які відповідно до викладених позовних вимог узгоджуються із законом і йому не суперечать.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підстав п.10 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Відповідачем сплачено судовий збір в сумі 4998,14 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов та зустрічний позов задоволити.

Поділити в натурі житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , на два окремі об`єкти нерухомого майна та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нього.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна в цілому, на приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 199,1 кв.м., житловою площею 120,1 кв.м., в тому числі: коридор площею 5,4 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, веранда 3,7 кв.м, коридор площею 5,3 кв.м, туалет площею 1,4 кв.м, ванна площею 2,9 кв.м, кладова площею 2,3 кв.м, кімната площею 19,3 кв.м, кімната площею15,8 кв.м, кімната площею 25,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна в цілому, на приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 60 кв.м., в тому числі: коридор площею 5,8 кв.м, кухня площею 19,8 кв.м, котельня площею 3,4 кв.м, коридор площею 9,1 кв.м, коридор площею 5,3 кв.м, туалет площею 1,5 кв.м, ванна площею 2,9 кв.м, кладова площею 2,4 кв.м, кімната площею 19,3 кв.м, кімната площею 15,8 кв.м, кімната площею 24,9 кв.м.

Судові витрати, понесені відповідачем, залишити за відповідачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.07.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко