Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2682/24

05 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024 року адвокат Брайляк Е.Я. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпочавши їх стягнення з дня пред`явлення позову до суду і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Також просить суд стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати, пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги.

В судове засідання представник позивача не прибула, натомість подала до суду клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», в якому просить проводити розгляд даної справи без їх участі, зазначивши, що вимоги ОСОБА_1 вона підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Якубовський О.О. також подав до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій аналогічно просить проводити розгляд справи без їх участі. Вказав, що сторона відповідача не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів, проте заперечує щодо визначеного розміру судових витрат за надання правничої допомоги, а тому просить суд зменшити його до 2500 грн. із заявлених 5000 грн. вказаних витрат.

Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 30.07.2009 року у відділі ДРАЦС у місті Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1028.

За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого записані строни по даній справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5).

З`ясовано також, що на даний час сторони ще перебувають у шлюбі, проте відповідачем подано до суду позов про розірвання шлюбу.

Як перевірено судом, що в судовому засіданні стороною відповідача не спростовано, неповнолітня дитина на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сама вона не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина від спільного шлюбу з відповідачем, в зв`язку з чим зазнає труднощів через відсутність належної матеріальної допомоги із сторони відповідача.

З огляду на викладене, суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.7 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.ст.2, 8 даного Закону, завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку.

За вказаних обставин, із урахуванням доводів сторін, викладених у позовній заяві і заяві про визнання позову та заперечення щодо заявленої суми витрат на правову допомогу, а також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по 1/4 частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується вирішення питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд зазначає наступне:

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 05.11.2024 року.

Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку:

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначено вище, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Брайляк Е.Я. на підставі договору про надання правової допомоги №2810/24 від 28.10.2024 року (а.с.8-9).

Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи розрахунку суми судових витрат від 05.11.2024 року та квитанції серії АЕ №40 від 05.11.2024 року, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу склали 5000 грн. 00 коп. (а.с.6, 7).

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнення аліментів розпочати з 05.11.2024 року і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , 3000 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь держави - 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 10.12.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.