Справа № 484/5384/23
Провадження № 2/484/345/24
Рішення

іменем України

16.01.2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Максютенко О.А.

за участю секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом до Товариства з обмежаною відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки

за участі представника позивача адвоката Сотської С.О.

встановив

Судом встановлено, що 28.12.2009 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди земельної частки (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, що належали їй на підставі сертифікатів серії МК №0035614. Строк дії договору - 50 років (пункт 2.3 договору). Згідно пункту 2.2 договору за користування вказаною в договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцю орендну плату у грошовій формі розмірі 3 відсотки від нормативно грошової оцінки земельної частки (паю), що у грошовому вигляді на час укладення договору складає 1211.77 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

26 січня 2018 року син ОСОБА_2 позивач по справі ОСОБА_1 отримав свідоцтво про прийняття спадщини щодо спірної земельної ділянки.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 через свого адвоката Сотську С.О. звернувся до суду з цим позовом. Заявляючи вимогу про розірвання договору оренди посилався на те, що повідомив орендаря про зміну орендодавця, проте відповідач протягом 2020 - 2022 років орендну плату йому не виплачував, виплати орендну плату лише в 2023 році, що свідчить про систематичність не виплати орендної плати та порушення прав позивача отримувати в строки передбачені договором орендну плату.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексомУкраїни (далі - ЗК України) та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання такого договору.

Відповідно до частини третьої статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13Закону України"Прооренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частиною першою статті 32Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Ураховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2023 року у справі № 144/692/21.

При цьому згідно з частиною першою статті 148-1ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до приписів частини третьої статті 148-1 Земельного Кодексу України, згідно якої особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: 1) кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; 2) прізвища, ім`я, по батькові нового власника; 3) місця проживання нового власника, його поштової адреси; 4) платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Крім цього, за приписами статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора права у зобов`язанні.

З матеріалів справи, вбачається, що позивач, як син спадкодавиці, отримав свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку 24.01.2018 року.

Проте, до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» з повідомленням про це ОСОБА_1 звернувся тільки 28.11.2022 року. Направлене товариству повідомлення ОСОБА_1 не містить ні дати ні підпису. У повідомленні зазначено «прошу переахувати орендну плату за 2018-2022 роки за договором оренди земельної частки (пай). Картковий рахунок НОМЕР_1 в «ОщадБанку».

За вих № 49/юр від 05.12.2022 року відповідач направив позивачу листа з роз`ясненнями виплати орендної плати, та зазначив що номер банківської картки не є належним реквізитом для виплати орендної плати підприємством. У вказаному листі було роз`яснено порядок отримання орендної плати.

Вказаний лист було направлено позивачу 08.12.2022 року, про що свідчить квитанція Укрпошти.

Посилання представника позивача, що дана квитанція є неналежним доказом направлення листа позивачу не заслуговує на увагу, оскільки недійсність, підробка вказаної квитанції не доведено.

Той факт, що номер відправлення зазначений в квитанції не зареєстровано в системі, інтернет сторінки Укрпошти не свідчить, що квитанція не виготовлена Укрпоштою та не засвідчує дії по пересилці листа.

В позовні заяві позивач зазначає, що орендну плату йому будо виплачено за 2020-2022 роки 20 січня 2023 року.

Представник позивача суду надав виписку з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 НОМЕР_2 , де міститься інформація про зарахування коштів по орендній платі за землю за 2020, 2021, 2022 роки 23.01.2023 року.

Доказів того, хто саме здійснив нарахування котів та за яким саме договором оренди суду не надано, крім того дата нарахування не співпадає з датою про яку стверджує в позові позивач та відповідачем про виплату, а саме: коштів 20 січня 2023 року.

Дослідивши зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що, оскільки направляючи ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повідомлення про зміну орендодавця, ОСОБА_1 не дотримався вимог частини 3 статті 148-1 Земельного Кодексу України, то у в орендаря не виникло підстав для виплати йому орендної плати.

У справі відсутні докази того, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» ухилялося від виконання свого обов`язку по сплаті орендної плати та систематично не виконувало істотної умови договору оренди.

Ураховуючи викладене та на підставі наявних доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» умов договору оренди та систематичної несплати орендної плати, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.01.2024 року.

Суддя: