КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 753/7572/23
Головуючий у суді першої інстанції: Кулик С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури,

за апеляційною скаргою представника Київської міської прокуратури - Рябова Олександра Анатолійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року,

встановив:

у травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 960 600 гривень, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, посилаючись на те, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом дев`яти років.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позов було задоволено частково, стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1 400 000 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 3 535,00 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, зменшивши розмір стягнення на користь позивача моральної шкоди за період перебування під слідством і судом до мінімально визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльністю, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача - Котляр Т.М. , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 05 квітня 2013 року його було незаконно затримано, а ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06 квітня 2013 року застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та доставлено його до слідчого ізолятору, де він перебував протягом 10 діб. Зазначав, що 06 квітня 2013 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Досудове розслідування тривало по 05 липня 2013 року, а з 05 вересня 2013 року по 25 січня 2022 року обвинувальний акт відносно нього розглядався Дарницьким районним судом міста Києва. Вироком Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили.

Позивач зазначав, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом дев`яти років, що спричинило йому тривалих тяжких душевних страждань, які він оцінює в 3 960 600 гривень, а саме внаслідок незаконного затримання, обшуку та повідомлення про підозру - 1 000 000 гривень, внаслідок незаконного тримання під вартою - в розмірі 1 500 000 гривень, внаслідок тривалого досудового розслідування та судового розгляду - в розмірі 1 460 600 гривень (з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позов було задоволено частково, стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1 400 000 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 3 535,00 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення прав позивача та завдання йому моральної шкоди є доведеними, та визначив відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі в розмірі 1 400 000 гривень, а саме завдану внаслідок незаконного затримання, обшуку та повідомлення про підозру - в розмірі 200 000 гривень, внаслідок незаконного тримання під вартою в розмірі 300 000 гривень, внаслідок тривалого перебування під слідством та судом - в розмірі 900 000 гривень. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційні скарзі представник відповідача посилається на те, що судом не було взято до уваги, що сума відшкодування моральної шкоди повинна відповідати принципу поміркованості та розумності, позивачем не доведено наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі більшому, ніж мінімальний встановлений, що є підставою для зміни рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 липня 2013 року було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України та за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27,ч.3 ст.368 КК України, внесеному до ЄРДР за №0000228 від 06 березня 2013 року. З вказаного обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_1 14 квітня 2013 року було повідомлено про підозру за ч.3 ст. 368 КК України. 20 червня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про нову підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України. Зі змісту розписок від 05 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 та його захиснику Кириленко Р.О. було вручено копію обвинувального акту.

Відповідно до протоколу обшуку особи від 05 квітня 2013 року було проведено обшук ОСОБА_1 , під час якого було вилучено грошові кошти в сумі 40 000 гривень та 3000 доларів США. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2013 року було накладено арешт на грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які було вилучено у ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 квітня 2013 року, ОСОБА_1 було затримано на підставі ст. 208 ч.1 КК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України - одержання хабаря за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабаря.

Зі змісту ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року вбачається, що затримання ОСОБА_1 , який є адвокатом, у період з 16.10 годин, 05 квітня 2013 року по 04.32 годин, 06 квітня 2012 року слідчими прокуратури м. Києва та співробітниками СБУ у вказаному кримінальному провадженні було визнано незаконним.

Зі змісту ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 квітня 2013 року вбачається, що до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 344 100 гривень, у разі внесення якої підозрюваний звільняється з-під варти з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2013 року до позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 91 760 гривень.

Згідно довідки про звільнення серії КИВ №09021 ОСОБА_1 16 квітня 2013 року було звільнено з-під варти в наслідок внесення застави на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва.

Відповідно до супровідного листа від 05 липня 2013 року матеріали кримінального провадження №0000228 від 06 березня 2013 року, стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 направлено до Дарницького районного суду міста Києва для розгляду по суті.

Згідно вироку Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року ОСОБА_1 в пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 17 січня 2012 року) визнано невинуватим та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, залишеної без змін постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 20 жовтня 2022 року, у клопотанні керівника Київської міської прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом № 266/94-ВР, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених статтею першою цього Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону).

У статті 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У даній справі встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 05 квітня 2013 року до 26 травня 2022 року, тобто 109 місяців та 21 день.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Дарницького районного суду м.Кєва від 26 січня 2022 року, який набрав законної сили. ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період з 05 квітня 2013 року до 26 травня 2022 року, тобто 109 місяців та 21 день, що не заперечується відповідачем.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тобто на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №214/1543/15-ц.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 04 квітня 2024 року. Відтак суд вірно посилався на Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік», однак не врахував, що ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 гривень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку має становити 175 483,88 гривень (109 місяців та 21 день *1 600 гривень).

Доводи позивача, про те, що положення ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» звужують зміст та обсяг його існуючих прав, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин і не мають зворотної дії у часі колегія суддів відхиляє, оскільки вказаним законом встановлюються виключно розрахункові величини, передбачені на бюджетний рік. Саме відшкодування здійснюється на підставі Закону №266/94-ВР на момент такого відшкодування, а тому Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 гривень, жодним чином не звужує та не зменшує обсягу прав ОСОБА_1 , оскільки відшкодування здійснюється на підставі ст. 13 Закону №266/94-ВР, яким гарантовано відшкодування на рівні мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, і такий розмір мінімального відшкодування визначається на момент такого відшкодування відповідно, що у 2024 році становить 1 600,00 гривень.

Зміна розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду не змінила суті відшкодування, яка забезпечена на рівні мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розрахункова величина якого законом у 2024 році визначена у розмірі 1 600,00 гривень.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відшкодування моральної шкоди має становити 1 400 000 гривень.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачеві було завдано моральної шкоди внаслідок незаконного тривалого перебування під слідством і судом. Позивачем доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок його затримання, тримання під вартою, вручення підозри, тощо.

Поряд з цим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено, що характер і обсяг його душевних страждань з урахуванням обставин справи підлягає грошовій оцінці в розмірі більшому, ніж мінімальний встановлений законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом апеляційної інстанції були враховані всі чинники та обставини, передбачені положеннями статті 23 ЦК України, а саме: обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством та судом, які в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, що зумовили порушення, в тому числі, звичного способу життя, призвели до погіршення життєвих зв`язків та ділової репутації, стосунків із соціальним оточенням, у результаті чого керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення суду в частині визначення розміру грошової оцінки завданої позивачу моральної шкоди.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити та визначити розмір моральної шкоди - 175 483,88 гривні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Київської міської прокуратури - Рябова Олександра Анатолійовича задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року змінити та визначити суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 175 483,88 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді