Провадження №: 2/336/656/2024
11 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря Сайбель К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації,
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла вищезазначена позовна заява, відповідно до якої позивач просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради грошову компенсацію у розмірі вартості нерухомого майна на момент здійснення ним її продажу, а саме, 148 327 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.
В якості обґрунтування позову зазначає, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2006 року № 2631 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_1 , наступним чином.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 р., у справі № 332/1969/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2016 року у справі № 332/2978/16-ц визнано право власності ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року у справі № 332/1969/16-ц (про встановлення факту проживання однією сім`єю) скасовано, заява залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2018 р., у справі № 332/2978/16-ц ( про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом) скасовано, справу направлено на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонкікідзевскього районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 р., у справі № 332/2978/16-ц позовну заяву залишено без розгляду.

Таким чином у ОСОБА_1 , не виникло право власності на квартиру, та, як наслідок не виникло право розпоряджатись нею.

Проте 29.11.2016 р., на підставі договору купівлі-продажу № 1568, ОСОБА_1 , продав квартиру ОСОБА_3 , за 148 327 грн. 00 коп.

22.05.2017 р., на підставі договору купівлі-продажу власницею квартири стала ОСОБА_4 , яка пізніше продала квартиру ОСОБА_5 .

Після виявлення зазначених обставин керівник Запорізької місцевої прокуратури № 3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договір недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачу майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 110.03.2021 р., № 335/3595/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 р. у справі № 335/3595/19 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду України від 26.04.2022 р., у справі № 335/3595/19 касаційну скаргу заступника керівника Запорізької область прокуратури задоволено частково: рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2021 р., та постанову Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 р., змінені.

Позивач зазначає, що матеріали справи не містять даних, що померла ОСОБА_2 , має спадкоємців що прийняли спадщину, враховуючи скасування судових рішень у справах № 332/1969/16, 332/2978/16 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 та визнання ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру у порядку спадкування, а тому висновки судів про недоведеність вимог позивача про відумерлість спадщини є помилковими.

Враховуючи зазначене, Запорізька міська рада мала набути право власності на квартиру, але внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , була позбавлена цього права.

Таким чином, нерухоме майно, яке відповідно до норм цивільного законодавства мало перейти у комунальну власність, як відумерла спадщина, на даний час перебуває у власності недобросовісного набувача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2023 р., ОСОБА_6 , було відкрито провадження у справі на призначеного розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.01.2024 р.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 року № 135, у зв`язку із відрядженням судді ОСОБА_6 для роботи в Національній школі судді України з 03.01.2024 року по 01.07.2024 року на підставі листа Національної школи судді України № 20-03/1805 від 14.11.2023 року та наказу голову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 25 від 28.11.2023 року, було здійснено автоматизований розподіл вище зазначеної справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи справа була передана судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєву Є.С.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2024 р., було прийнято справу до провадження, судове засідання призначено на 09.05.2024 р.

09.05.2024 р., судове засідання відкладено на 11.09.2024 р., у зв`язку із неявкою відповідача.

У судове засідання 11.09.2024 р., позивач не заявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності позов підтримують проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалив розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2006 року № 2631 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 померла, актовий запис про смерть № 3084 складено міським відділом ДРАЦС РС ЗМУЮ 24.04.2015 року.

Після смерті ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_1 , наступним чином.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року у справі № 332/1969/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ; та ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2016 року у справі № 332/2978/16-ц визнано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року у справі № 332/1969/16-ц (про встановлення факту проживання однією сім`єю) скасовано, заява залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2018 р., у справі № 332/2978/16-ц ( про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом) скасовано, справу направлено на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 р., у справі № 332/2978/16-ц позовну заяву залишено без розгляду.

Таким чином у ОСОБА_1 не виникло право власності на квартиру, та, як наслідок не виникло право розпоряджатись нею.

Проте 29.11.2016 р., на підставі договору купівлі-продажу № 1568, ОСОБА_1 , продав квартиру ОСОБА_3 за 148 327 грн. 00 коп.

22.05.2017 р., на підставі договору купівлі-продажу власницею квартири стала ОСОБА_4 , яка пізніше продала квартиру ОСОБА_5

22.05.2017 р., на підставі договору купівлі-продажу власницею квартири стала ОСОБА_4 , яка пізніше продала квартиру ОСОБА_5 .

Після виявлення зазначених обставин керівник Запорізької місцевої прокуратури № 3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договір недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачу майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2021 р. № 335/3595/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 р. у справі № 335/3595/19 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду України від 26.04.2022 р., у справі № 335/3595/19 касаційну скаргу заступника керівника Запорізької область прокуратури задоволено частково: рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2021 р., та постанову Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 р., змінені.

Так мотивувальна частина містить наступне: «Щодо визнання спадщини відумерлою та повернення квартири у власність територіальної громади»

Таким чином, нерухоме майно, яке відповідно до норм цивільного законодавства мало перейти у комунальну власність, як відумерла спадщина.

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною четвертою статті 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

Згідно зі статтею 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватися та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Відповідно до абзацу 9 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі, а у разі його продажу має право на грошову компенсацію на підставі статті 1280 ЦК.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц.

Суд встановив, що після смерті ОСОБА_2 , спірна квартира була незаконного набута у власність відповідачем ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, що позбавило Запорізьку міську раду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 2684 гривні.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради грошову компенсацію у розмірі вартості нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) в сумі 148 327,00 грн. (сто сорок вісім тисяч триста двадцять сім гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької міської ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач Запорізька міська рада, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206; .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С.Боєв 11.09.24