С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3406/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

16 квітня 2024 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.

ІI. Описова частина

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з нього неустойки у формі пені за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 83248,38 гривень.

Свої вимоги Позивачка мотивує наступним.

У відповідності до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2021 Відповідач був зобов`язаний щомісячно виплачувати аліменти на користь Позивачки на її утримання до досягнення їх спільною дитиною ОСОБА_3 трьох років в сумі 3000 гривень щомісяця.

Позивачка вказує, що на підставі вказаного рішення було розпочате виконавче провадження НОМЕР_3, Відповідачем станом на 01.07.2023 було сплачено лише 5003,07 гривень, і за розрахунком державного виконавця його заборгованість становить 87803,38 гривень.

Вказана заборгованість, як вважає Позивачка, виникла саме з вини Відповідача, який мав можливість сплачувати аліменти, проте ухилявся від своїх обов`язків.

У зв`язку з простроченням сплати аліментів на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України Позивачка просить стягнути з Відповідача пеню за прострочення сплати аліментів. За її розрахунком загальний розмір пені складає 83248,38 гривень, і цю суму вона просить стягнути з Відповідача в примусовому порядку.

22 листопада 2023 року до суду надійшов відзив Відповідача в якому він заперечував проти позову, посилаючись на те, що Сімейним кодексом України не передбачена відповідальність у вигляді неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.

07 грудня 2023 року Позивачка подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що можливість стягнення пені за прострочення аліментів на її утримання прямо передбачена ч. 5 ст. 194 Сімейного кодексу.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, від до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач до суду також не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2021 ОСОБА_2 був зобов`язаний виплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень щомісяця на користь ОСОБА_1 на її утримання починаючи з 02.12.2020 і до досягнення їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 19.07.2023, заступником начальника Дніпровського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. у межах виконавчого провадження НОМЕР_3, вона станом на день розрахунку складала 87803,38 гривень.

Вимагаючи стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату коштів на своє утримання, як і в частині прострочення сплати аліментів на утримання дитини, Позивачка посилалася на норми ст. 196 СК України.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України.

Обов`язок матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку регламентовано нормами глави 15 СК України, до яких належать і норми ст. 196 Кодексу, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені).

Сімейне законодавство поширює положення ст. 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Так, згідно з положенням ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію норм ст. 196 СК України на правовідносини, визначені главою 17 СК України, якими встановлено права та обов`язки подружжя по утриманню, зокрема право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини (ст. 84 СК України).

З огляду на зазначене, суд вважає, що норми ст. 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, непрацездатних повнолітніх дочку або сина, а також тих із них, які продовжують навчання, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання матері з якою проживає дитина до досягнення трирічного віку.

Позивачка помилково посилається на можливість застосування норм ст. 196 СК України до правовідносин сторін, на які вони не поширюються.

При цьому встановлена ч. 1 ст. 10 СК України аналогії закону не застосовується.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленість (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Правовідносини подружжя по утриманню врегульовані главою 9 СК України, яка не містить норм про відповідальність у формі неустойки (пені) за невиконання таких зобов`язань, що не може розцінюватися, як неврегульованість правовідносин такого характеру.

При цьому, згідно з ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Тобто особа, яка вважає свої права порушеними, за умови доведення такого порушення, має можливість захистити їх у спосіб, який передбачений чинним законодавством, зокрема ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі аналогії закону, передбаченої ч. 1 ст. 10 СК України.

Аналогічний підхід щодо дії статті 196 Сімейного кодексу України висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 635/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

З огляду на викладене підстав для задоволення позову судом не встанволено.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 84, 196 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

3.Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрованемісце проживання: АДРЕСА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: