КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року місто Київ

справа №760/28758/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Борисової О.В.,

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року про повернення скарги, постановлену під головуванням судді Аксьонова Н.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової Анастасії Ігорівни про закінчення виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», боржник ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І., в якій просив:

визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. від 18 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 по виконанню виконавчого листа №2-1879/10 від 14 листопада 2011 року;

виконавчий лист №2-1879-1/10 від 14 листопада від 14 листопада 2011 року надіслати у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року скаргу повернуто ОСОБА_1 у зв`язку із неусуненням недоліків.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження НОМЕР_1 не могло бути підставою для повернення скарги судом першої інстанції, в той час як суд першої інстанції мав можливість встановити, що заявник має право на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України.

Вказував, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року по справі №2-1879-1/10 в задоволенні позову ПАТ«Ерсте Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно та зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ«Ерсте Банк», ОСОБА_4 , приватного нотаріуса КМНО Авдієнко В.В.про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду містаКиєва від 17 березня 2011 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ«Ерсте Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно та ухвалено нове рішення про задоволення цих вимог.

Зазначав, що 13 липня 2011 року Апеляційним судом міста Києва ухвалено додаткове рішення, яким звернуто стягнення заборгованості по кредитному договору №014-71/734 від 02 лютого 2007 року, укладеному між ВАТ «Акціонерний банк «Престиж», правонаступником якого є ПАТ«Ерсте Банк» та ОСОБА_4 в сумі 6683132,24 грн., що еквівалентно 843 893,76 доларів США на предмети іпотеки: земельну ділянку, кадастровий номер :69:269:0012, площею 0,0457 гектарів, що розташована по АДРЕСА_1 та житловий будинок із спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 341,60 кв.м, житловою площею - 226,70 кв.м, які належать на праві власності ОСОБА_3

Вказував, що 07 серпня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. винесено постанову від 07 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 по виконанню виконавчого листа №2-1879-1/10 від 14 листопада 2011 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року по справі №760/23634/20 замінено стягувача за виконавчим листом №2-1879-1/10 виданого 08 квітня 2011 року з ПрАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») на правонаступника ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС».

Зазначав, що 20 квітня 2023 року між ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» було укладено договір про відступлення права вимоги №20/04-23/1ДВ, відповідно до якого ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» набуло право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №014-71/734 від 02 лютого 2007 року та договором іпотеки від 22 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Авдієнко Б.В. за зареєстровано під №1712 укладеного з ОСОБА_3

20 квітня 2023 року між ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги №20/04-23/ДВ-1, відповідно до якого заявник набув право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №014-71/734 від 02 лютого 2007 року та договором іпотеки від 22 жовтня 2007 року. посвідчений приватним нотаріусом Авдієнко В.В. за зареєстровано під №1712 укладеного з ОСОБА_3 .

Посилався на те, що новим кредитором у фінансових правовідносинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , до якого перейшло право вимоги за усіма зобов'язаннями за кредитним договором №014-71/734 від 02 лютого 2007 року та договором іпотеки від 22 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Авдієнко В.В. за зареєстрований під №1712.

Вказував, що оскільки виконавче провадження НОМЕР_1 закінчене у зв`язку з прийняттям державним виконавцем оскаржуваної постанови, а тому заміна стягувача ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» по виконавчому провадженню НОМЕР_1 його правонаступником ОСОБА_1 в порядку передбаченому ст.442 ЦПК України є неможливим без відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1 відповідно до умов законодавства - скасування в судовому порядку оскаржуваної постанови.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правовідносини щодо оскарження дій або бездіяльності виконавчої служби регулюються окремим 7 розділом ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі №569/13154/20 Верховний Суд зазначив, що Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження наділені правом звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, до скарги на дії або бездіяльність приватного виконавця застосовуються вимоги щодо змісту та форми та змісту, як і до позовної заяви, що визначено ст.175 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що: скарга не відповідає вимогам закону, оскільки у ній не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) стягувача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

до скарги не додано доказів, які б підтверджували, що заявник ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження (зокрема стягувачем), що позбавляє суд можливості встановити, чи має він право на звернення з указаною скаргою на рішення державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України.

28 грудня 2023 року від представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній зазначив повне найменування стягувача, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Зазначив, що новим кредитором у фінансових правовідносинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , до якого перейшло право вимоги за усіма зобов'язаннями за кредитним договором №014-71/734 від 02 лютого 2007 року та договором іпотеки від 22 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Авдієнко В.В. за зареєстрований під №1712.

Вказував, що 04 вересня 2023 року заявник звернувся до суду із заявою №40/1 від 04 вересня 2023 року про заміну стягувача у виконавчому листі №2-1879-1/10 на правонаступника ОСОБА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року скаргу повернуто ОСОБА_1 у зв`язку із неусуненням недоліків.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 , суд виходив з того, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження (зокрема стягувачем у виконавчому провадженні чи стягувачем у виконавчому листі).

Колегія суддів погоджуєтьсяз висновком суду першої інстанціїщодо не усунення недоліків скарги у повному обсязі та наявності підстав для її повернення заявнику, оскільки в порядку ст.447 ЦПК України лише сторони виконавчого провадження мають правом звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно з ч.5 ст.442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічні положення містяться у ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Встановивши, що заявником не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження (зокрема стягувачем у виконавчому провадженні чи стягувачем у виконавчому листі), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження НОМЕР_1 не могло бути підставою для повернення скарги судом першої інстанції, в той час як суд першої інстанції мав можливість встановити, що заявник має право на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки норми ЦПК України є обов`язковими для виконання учасниками справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 рокута «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

У зв`язку з наведеним, повернення скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист, порушенням конституційних прав, які передбачені Конституцією України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, заявник має право повторного звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: