У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/573/24

Провадження № 2/348/488/24

19 вересня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретарів судового засідання Дмитрук С.І., ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача- адвоката Костіва Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути на сесії селищної ради заяву про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Костів Р.Я., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути на сесії селищної ради заяву про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до рішення виконкому Делятинської селищної ради народних депутатів від 16.10.1991 року № 200 "Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво на присілку "Площа", її чоловіку ОСОБА_3 було надано земельну ділянку площею 0.15 га. для індивідуального будівництва житлового будинку. Даною земельною ділянкою вона користується фактично по сьогоднішній день. 28 грудня 2023 року позивач звернулася з заявою до голови Делятинської селищної ради з проханням винести на сесію селищної ради питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність. Проте подану заяву на сесії Делятинської селищної ради не вирішували, а 08.01.2024 вона отримала відповідь селищного голови ОСОБА_4 за № 831/02-3.09, у якій рекомендовано звернутися до відділу ЦНАП Делятинської селищної ради з відповідною заявою та надати відповідний пакет документів, після чого постійна профільна депутатська комісія прийме рішення щодо включення (чи невключення) питання до порядку денного на розгляд чергової сесії.

Просить визнати протиправною відмову Делятинської селищної ради стосовно розгляду на сесії селищної ради заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в АДРЕСА_1 та зобов`язати Делятинську селищну раду Івано-Франківської області розглянути на сесії селищної ради заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

04.04.2024 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Делятинська селищна рада не погоджується із позовною заявою ОСОБА_2 , так як вважає її необ`єктивною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. В заперечення позовних вимог зазначив, що позивач звернулась з заявою 28 грудня 2023р. щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на відведення земельної ділянки у приватну власність з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яку розглянула комісія по розгляду земельних спорів та інших звернень, що потребують вивчення на місцевості на території Делятинської селищної ради, На вказану заяву Делятинська селищна рада надала позивачу відповідь про те, що згідно наданої позивачем копії рішення виконкому Делятинської селищної ради народних депутатів від 16,10.1991р. №200 «Про виділення зем. ділянок під індивідуальне будівництво на присілку «Площа», бувші землі р-пу «Делятинський», ОСОБА_3 було надано земельну ділянку площею 0,15 га. Після цього вищезгадана земельна ділянка повинна бути сформована в натурі (тобто прив`язана до координат) на основі технічної документації, а ОСОБА_3 повинен був звернутися з заявою до органів місцевого самоврядування про безоплатну передачу її у приватну власність відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». При наявності рішення органу місцевого самоврядування про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність та державної реєстрації заявник стає власником земельної ділянки.

Посилаючись на норми ст. 118 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» комісія рекомендувала позивачу звернутися до відділу ЦНАП Делятинської селищної ради з відповідною заявою та надати відповідний пакет документів про надання земельної ділянки у приватну власність відповідно до вимог чинного законодавства України. Зазначила, що після цього заяву розглядає постійна профільна депутатська комісія та приймає рішення щодо включення (чи невключення) питання до порядку денного на розгляд чергової сесії, проте зазначена заява із відповідним пакетом документів до відділу ЦНАП Делятинської селищної ради від позивача так і не надходила. Вважає, що позов не містить посилань на норми законодавства в галузі земельних відносин, які порушені Делятинською селищною радою, відсутні докази протиправної відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути на сесії селищної ради заяви про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки. Тому, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України.

11.04.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вважає наведені відповідачем у відзиві заперечення необгрунтованими, такими що суперечать нормам матеріального та процесуального права з наступних підстав. Зокрема, відповідач не зазначив, якою нормою законодавства України передбачено звернення громадянина в ЦНАП Делятинської селищної ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації та з чого складається пакет документів. Вважає, що відповідачем порушено вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, згідно якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 даного кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Питання про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки входить до виключної компетенції сесії сільської ради. Зауважує, що відповідач допустив порушення процедурного питання вирішення заяви позивача щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації. З врахуванням викладеного, вважає заперечення відповідача стосовно пред`явлених позовних вимог необґрунтованими.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.09.2024 року представник позивача- адвокат Костів Р.Я. подав до суду пояснення в яких зазначав, що існування під час дії воєнного стану заборони щодо безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації, передбаченої пп. 5 п. 27 розділу X Перехідні положення ЗК України, на що посилається Відповідач, не було перешкодою для винесення заяви ОСОБА_2 на розгляд сесії селищної ради. Відповідачем не враховано те, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" від 19.10.2022 доповнив пп. 5 п. 27 розділу X ЗК України другим реченням такого змісту: "Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом". Таким чином, Делятинська селищна рада не навела законних підстав для відмови в наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту технічної документації на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , а тому просить позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити,

Зазначила, що у 1991 році її чоловіку виділили земельну ділянку, з того часу їх сім`я користувалася ділянкою. За життя чоловік право власності на земельну ділянку не оформив. У грудні 2023 року вона звернулася із заявою до селищної ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту технічної документації земельної ділянки, але отримала лист з відмовою та рекомендацією звернутися до ЦНАПу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що відповідач допустив порушення процедурного питання вирішення заяви позивача щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації. Вважає, що позивачка має право на цю земельну ділянку, оскільки її сім`я з 1991 року користувалася нею.

Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. ОСОБА_5 зазначила, що усі заяви подаються через ЦНАП, який є структурним підрозділом селищної ради. Позивачу було надіслано лист із роз`ясненням порядку звернення. ОСОБА_6 також пояснила, що під час дії воєнного стану існує заборона на передачу земельних ділянок у власність.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт користування позивачкою цією земельною ділянкою, заначили, що позивачка з родиною користується та обробляє її з часу отримання рішення у 1991 році, поклала фундамент під будинок, завезла будівельний ліс на будинок, виростила фруктовий сад, постійно її обробляє.

Проаналізувавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: «визнати протиправною відмову Делятинської селищної ради стосовно розгляду на сесії селищної ради заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в АДРЕСА_1 та зобов`язати Делятинську селищну раду Івано-Франківської області розглянути на сесії селищної ради заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 ».

Позов заявлений з тих підстав, що відповідачем не дотримано процедуру вирішення заяви позивача щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації та заява не розглянута на сесії селищної ради відповідно до чинного законодавства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас за змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який відповідно до своїх повноважень розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Наведені правові норми встановлюють підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначають органи, уповноважені розглядати ці питання.

У постанові ВС КЦС від 19 жовтня 2022 року у справі № 447/232/22 (щодо юрисдикції розгляду спорів у разі відмови в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) міститься висновок про те, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у переданні земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у переданні земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Отже, наведеними нормами права встановлено підстави, порядок, строки передання земельної ділянки у власність громадянам та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Так, у постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у відповідних правовідносинах реалізовував свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Питання, пов`язаного з визнанням права власності чи права користування земельною ділянкою та оспорюванням такого права інших осіб, у позивачів у межах спору не виникало. Таким чином, у цій справі спір, який виникає з цивільних правовідносин, відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення відповідача, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про належність справи до юрисдикції адміністративного суду. Вказане узгоджується з правовим висновком щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 823/1984/16 (провадження № 11- 1528апп18).

Установивши, що питання отримання у власність земельної ділянки перебуває на стадії отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, тобто речові права на земельну ділянку відсутні, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є публічно-правовим і таким, що виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством України владні управлінські функції шляхом розгляду питання щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою».

У цій справі судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин речового права або спору щодо такого права ОСОБА_2 або інших осіб на спірну земельну ділянку не існує, і позивач не заявляє вимог, пов`язаних з визнанням за нею права власності на земельні ділянки, та/або оспорюванням такого права інших осіб.

Бездіяльність Делятинської селищної ради, що є безпосереднім предметом спору, з якою не погоджується позивач, сама по собі не породжує виникнення в останньої права власності на земельну ділянку. Такі дії є лише одним із етапів набуття такого права в майбутньому. Тобто майнові права позивача у спірних правовідносинах не порушені.

Таким чином, у цій справі спір, який виникає з цивільних правовідносин - відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення Делятинської селищної ради, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про поширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду.

Саме така правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 року у справі № 383/1271/21.

З огляду на п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (п. 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до п.1ч.1ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За таких обставин суд вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд роз`яснює позивачеві, що вона має право звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути на сесії селищної ради заяву про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки- закрити.

Роз`яснити позивачці, що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до положень ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.09.2024.

Суддя Т.А.Бурдун