УХВАЛА

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 1519/21236/2012

провадження № 61-1577 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося до суду із вказаною заявою в якій просило замінити стягувача Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м. Одеси у справі № 1519/21236/2012 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року.

2. Заява ТОВ «Консалт Солюшенс» мотивована тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. знаходиться виконавче провадження номер АСВП НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року.

3. 15 лютого 2022 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 15/02/2022, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року та усіма додатковими угодами до кредитного договору та договором забезпечення, а ТОВ «Консалт Солюшенс» замінило АТ «УкрСиббанк», як сторону кредитора, відповідно до кредитного договору, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та інших платежів за кредитним договором та договором забезпечення.

4. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2022 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено. Замінено сторону стягувача - АТ «УкрСиббанк» її правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом міста Одеси у справі № 1519/21236/2012 на виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року у справі № 1519/21236/2012.

5. Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2022 року - без змін.

6. У січні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

7. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності відкритих виконавчих проваджень про стягнення з неї на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року у справі № 1519/21236/2012, а також застосовано в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

8. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження в цій справі з огляду на таке.

9. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

10. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

11. Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

12. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

13. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

14. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

15. ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

16. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

17. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

18. Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

19. Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

20. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

21. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

22. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

23. Отже, у випадку передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

24. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 зробила висновок про те, що відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

25. Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

26. Також статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

27. Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь?які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

28. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

29. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

30. Також у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

31. У справі № 1519/21236/2012, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

32. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02грудня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 2 березня 2008 року в сумі 75 466, 20 доларів США.

33. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року виправлені описки в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року у справі № 1519/21236/2012, а саме вказано номер кредитного договору правильно «0», замість «0»; зазначено правильно суму, яка підлягає стягненню - «117 301,12 дол. США», замість «75 466, 20 дол. США», зазначено гривневий еквівалент правильно «937 587,88 грн.», замість «603 201, 35 грн.»; вказано правильно умови, на яких видавались кредитні кошти «70 000» замість «50 000 дол. США» та «13,4 % річних, замість «11,9 % річних».

34. 15 лютого 2022 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 15/02/2022, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року та усіма додатковими угодами до кредитного договору та договором забезпечення, а ТОВ «Консалт Солюшенс» замінило АТ «УкрСиббанк», як сторону кредитора, відповідно до кредитного договору, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та інших платежів за кредитним договором та договором забезпечення.

35. Таким чином, АТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року та усіма додатковими угодами до нього і договорами забезпечення, а отже вибуло із правовідносин за вказаним кредитним договором, що укладений між ВАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 , а новим кредитором є ТОВ «Консалт Солюшенс».

36. При цьому новий кредитор набув статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчих провадженнях, пов'язаних з правом вимоги.

37. Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що на момент звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 1519/21236/2012 в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. знаходилося виконавче провадження номер АСВП НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року.

38. З Єдиного державного реєстру судових рішень також вбачається і те, що ця обставина була встановлена і Приморським районним судом м. Одеси під час прийняття ухвали від 26 жовтня 2022 року про задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 1519/21236/2012.

39. Отже доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів наявності відкритих виконавчих проваджень про стягнення з неї на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року у справі № 1519/21236/2012 спростовуються судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, які встановили наявність відкритого виконавчого провадження номер АСВП НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 березня 2008 року, а скаржником, на підставі належних та допустимих доказів, вказаний факт не спростовано.

40. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров