Єдиний унікальний номер 727/6625/22
Номер провадження 6/725/65/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про звернення стягнення на частку в майні, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ

У вересні 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О. звернувся до суду з вище вказаним поданням та просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаного подання посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №70803380 з примусового виконання виконавчого листа №727/6625/22 виданого 12.12.2022 року Першотравневим районним судом міста Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( борг за договором позики від 15.09.2021 року у розмірі 15 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 548 550 грн.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 5 485,50 грн.

В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було направлено запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, Пенсійного фонду України. За боржником не виявлено рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах. За результатами отримано інформації було встановлено наступне.

Так, згідно відповіді з ПФУ боржник отримує дохід у Комунальне підприємство «Чернівецьке тролейбусне управління». Приватним виконавцем винесено та направлено 30.05.2023 року на адресу Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника проте по сьогоднішній день стягнення із доходу боржника відсутні. Проте згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження та відомостей з Єдиного реєстру боржників на виконанні у Другому ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, що унеможливлює подальші стягнення з доходу боржника.

Згідно даних виконавчого листа місцем проживання боржника являється АДРЕСА_2 , а згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта квартира квартири АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , померлому батьку боржника.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної Ірини Євгенівни від 13.02.2024 року за вих. 26/01-16 на запит виконавця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою 11 листопада 2013 року №39 із заявою про прийняття спадщини за законом по спадковій №21/2013, заведеній після смерті ОСОБА_3 .

Вважає, що ОСОБА_1 свідомо не реєструє право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , проте відсутність запису про право власності за боржником на частку вказаної квартири у відповідному Державному реєстрі перешкоджає виконання рішенню суду, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації його з прилюдних торгів, обмежує право стягувача на своєчасне виконання судового рішення в розумний строк, ефективне виконання рішення суду.

Оскільки прватним виконавцем вжито всіх заходів щодо виявлення іншого мапйна боржника на яке можна звернути стягнення, однак таке майно, окрім зазначеної вище частки, відсутнє, а тому звернувся до суду з даним поданням.

У відповідності до вимог ч. 11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Так, приватний виконавець для розгляду вказаного подання в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12.12.2022 року Першотравневим районним судом міста Чернівці було видано виконавчий лист №727/6625/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 15.09.2021 року у розмірі 15 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 548 550 грн., а також судових витрат у розмірі 5 485,50 грн.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вказаний виконавчий лист був у встановленому законом порядку пред`явлений до примусового виконання та приватним виконавцем Кондрюком К.О. відкрито виконавче провадження АСВП №70803380, надано боржнику строк для добровільного виконання судового рішення, подання декларації, натомість з моменту відкриття провадження та на час звернення до суду з даним поданням боржником не вживались заходи з метою повернення боргу.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем було направлено ряд запитів та за результатами отриманої інформації встановлено, що боржник офіційно працює в «Чернівецьке тролейбусне управління», проте із його заробітку стягуються аліменти в виконавчих проваджень, що перебувають на виконані у Другому ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У відповідності до вимог ч. 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З системного аналізу положень ст.. 440 ЦПК України вбачається, що норми вказаної статті підлягають застосуванню у разі набуття особи права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку та ухилення від реєстрації такого права власності в установленому порядку.

Слід зазначити, що надання відповідних документів обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. Це обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Таким чином, звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку можливе за умови належного проведення виконавчих дій, достовірного встановлення належності цього майна боржнику та відсутності у боржника коштів чи іншого нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що відповідно до актового запису про народження №746 від 16.03.1977 року батьком боржника був ОСОБА_3 , якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 та 10.02.2015 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної квартири на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину. Наведене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Чернівецького МНО Куніциної І.Є. на запит приватного виконавця Кондрюка К.О. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою 11 листопада 2013 року № 39 про прийняття спадщини за законом по спадковій справі №21/2013, заведеній після смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням наведених вище обставин приватний виконавець прийшов до висновку, що боржник ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, яка складається з 1/2 частки вказаної вище квартири, проте не реєструє право власності на спадкове майно з метою уникнення можливості виконання рішення за рахунок реалізації в рамках виконавчого провадження належного йому нерухомого майна.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Так, приватний виконавець зробив висновок про належність боржнику 1/2 частини вказаної вище квартири з урахуванням листа нотаріуса відповідно до якого боржник звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої після смерті спадкодавця право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири вже зареєстроване за іншим спадкоємцем, натомість вказаних обставин не достатньо для того щоб беззаперечно поза розумним сумнівом підтвердити, що до складу спадщини ОСОБА_1 входить саме та частка квартири на яку приватний виконавець просить звернути стягнення, у листі нотаріуса відсутні відомості про наявність спадкоємців, які можуть мати право на обов`язкову частку, відсутність спадкового договору, заповіту, імовірної відмови від спадщини, дотримання строку звернення із заявою про прийняття спадщини тощо.

Таким чином, однієї лише інформації про факт звернення ОСОБА_1 11.11.2013 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не достатньо для того, щоб прийти до висновку, що до складу спадщини боржника ввійшла саме 1/2 частка квартири та останній належним чином прийняв таку спадщину, проте не отримав свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрував таке нерухоме майно у встановленому законом порядку. Будь-яких інших доказів, які ю поза розумним сумнівом могли підтвердити факт належності боржнику відповідної частки нерухомого майна матеріали подання не містять.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» , ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 440, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про звернення стягнення на частку в майні, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в рамках виконавчого провадження ВП №70803380 з примусового виконання виконавчого листа №727/6625/22 виданого 12.12.2022 року Першотравневим районним судом м.Чернівці - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна