Справа №491/544/24
Провадження № 2-о/491/28/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2024 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді - Желяскова О.О.,

за участю секретаря - Голубович А.М.,

учасників справи: заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересована особа: Ананьївська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з 1999 року по день смерті останньої, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою заяву мотивував тим, що він проживав разом з ОСОБА_2 з 1999 року як чоловік та дружина, та шлюб між ними не був зареєстрований. За час проживання однією сім`єю вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку. Усі свята проводили в колі рідних та друзів. Померла проживала з заявником та його матір`ю, спілкувалась з родичами заявника, їздили до його сестри. Померла здійснювала догляд за матір`ю заявника, а з 01 липня 2017 року по 30 грудня 2023 року за самим заявником.

Встановлення факту проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 1999 року по день смерті останньої, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно заявникові для реалізації свого права на прийняття спадщини.

Заявник, ОСОБА_1 , у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволені.

В ході судового засідання судом з`ясовувалось, зокрема питання щодо звернення заявником до нотаріальної контори з питання прийняття ним спадщини. На що останнім було повідомлено, що звертався лише усно, письмово не звертався тому будь-яких письмових відповідей не має.

Під час розгляду справи судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 294 ЦПК України заявникові було роз`яснено його права та обов`язки.

Судом неодноразово було звернуто увагу заявника на положення норм ЦПК щодо розгляду справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Про необхідність кожній стороні довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представник заінтересованої особи, Ананьївської міської ради, в судове засідання не з`явився та надав клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі, розгляд заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.51, 53).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив суду, що приблизно з 2012 року до 2017 року навідував свою мати у м. Кодима, яка була сусідкою через дві хати з заявником. Бачив як заявник та померла, ОСОБА_2 , ходили разом до магазину, при цьому особисто у них в будинку та на подвір`ї не був. Більше нічого повідомити не може, оскільки після смерті матері (2017 рік) туди не навідувався.

Вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення» (п. 1 ст. 6).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у тому числі в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага на те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю тощо.

Як уже зазначалось вимога заявника про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу заявлена ним у зв`язку з необхідністю реалізації свого права на прийняття спадщини.

Згідно з ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Для отримання права на спадкування за законом у четверту чергу п`ятирічний строк проживання однією сім`єю зі спадкодавцем повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року). Для відповідних правовідносин слід застосовувати ст. 1264 ЦК України, а не ст. 74 СК України (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У п. 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 січня 2024 року Відділом з питань державної реєстрації актів цивільного стану Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, актовий запис № 25 (а.с.12).

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України місце проживання ОСОБА_2 з 01 квітня 1998 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно ксерокопії витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 07 лютого 2023 року за № 2023/001128589, місце проживання заявника, ОСОБА_1 , з 04 серпня 2004 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с.7).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю, заявником надано ксерокопію довідки, видану Ананьївською міською радою 23 квітня 2024 року за № 301, про те що заявник проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 до 01 січня 2024 року (до дня смерті) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19). Але цей факт цією ж довідкою спростовується (не підтверджується), оскільки не містить з якого саме часу та за якою адресою заявник проживав з померлою, ОСОБА_2 .

Заявник стверджує, що факт проживання однією сім`єю підтверджує довідка про отримання померлою, ОСОБА_2 , за проживання разом з ним як з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу допомоги на догляд за ним у період з 01 липня 2017 року до 31 грудня 2023 року (а.с.21). Суд вважає, що отримання такої допомоги не підтверджує факт проживання однією сім`єю виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1192 від 02 серпня 2000 року, допомога на догляд надається дієздатній особі за її задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, що здійснює догляд за нею.

Відповідно до п. 1 Порядку зазначена грошова допомога особі надається відповідно до ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» у грошовій формі як одна із державних гарантій щодо забезпечення психіатричною допомогою та соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до п. 5 Порядку при здійсненні розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення допомоги на догляд до складу сім`ї не включаються особи, визнані особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім`ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні.

У заяві заявник зазначив, що після смерті ОСОБА_2 він доставив її з Любашівської лікарні до місця де проживали та здійснив її поховання. При цьому додав до заяви ксерокопію довідки для отримання допомоги на поховання (а.с.20). Та сама по собі наявність на руках у заявника свідоцтва про смерть, довідки для отримання допомоги на поховання не доводить факту проживання однією сім`єю, оскільки згідно ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Наявність документів, пов`язаних зі смертю та захороненням не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Так, само по собі наявність на руках у заявника договорів оренди землі, які укладались у 2015 році померлою як власником цих земельних ділянок (а.с.13-18), довіреності, якою померла свого часу уповноважила сестру заявника представляти її інтереси у вирішенні питань, пов`язаних із земельними ділянками (а.с.36), листа банку та квитанцій про сплату сестрою заявника боргу, який мала померла, ОСОБА_2 , (а.с.37-39) не свідчить про факт спільного проживання заявника та померлої.

Надані заявником збережені ним копії фіскальних та товарних чеків про придбання ліків, будівельних матеріалів, господарських товарів (а.с.28-32) не доказують факт проживання однією сім`єю, оскільки не містять вказівки про покупця, ліки придбавались невідомими особами, без лікарських рецептів чи будь-яких інших документів, що свідчать про наявність потреби заявника або померлої у лікарських засобах. Взагалі не зрозуміло чи стосуються зазначені чеки цієї справи. Крім того, чеки надані лише за період 2022-2023 роки.

У заяві заявник посилається на те, що в період його відсутності за місцем проживання пересилав померлій кошти. На підтвердження цього додає збережені ним квитанції (а.с.22-28). Огляд судом квитанцій про переказ коштів в якості доказів, не надав підтверджень, що такі перекази здійснювались на ім`я померлої саме заявником. При цьому квитанції надані лише за період 2022-2023 роки. Крім того, пересилання заявником коштів на рахунок померлої, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені сімейні відносини (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

На підтвердження відносин з померлою як чоловіка та дружини заявник посилається на фотографії, на яких зображені заявник з померлою та матір`ю, померла з друзями та сестрою заявника, на весіллі у племінника заявника у м. Кодима. При цьому фотографії не містять інформації щодо дати (періоду), коли вони були зроблені, що не дає можливості суду надати їм правову оцінку, оскільки предметом доказування у цій справі є період не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З цього приводу Верховним Судом сформована усталена практика, що само по собі фотографування вказаних осіб без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, між такими особам склалися та мали місце протягом зазначеного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Щодо пояснень свідка, якого було допитано в судовому засіданні, то вони носять узагальнений характер, не містять у собі інформації щодо саме сімейних відносин у заявника та померлої, ОСОБА_2 , не дають уявлення про спільність бюджету заявника та померлої, пріоритетності його витрачання, планування та спільних значних трат, і без наявності жодного належного письмового доказу, який би свідчив про дійсне проживання заявника разом із ОСОБА_2 протягом значного тривалого часу.

Показання свідка не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У будь-якому випадку самі показання свідків без належних та допустимих доказів спільного проживання не можуть бути єдиним доказом такого та визначальними у вирішенні цього питання (постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, від 01 червня 2022 року у справі № 750/11346/19, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

У постановах Верхового Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу й одночасне перебування в зареєстрованому шлюбі з іншою особою порушує принцип одношлюбності, встановлений у статті 25 СК України, та позбавляє права на спадкування за законом.

Судом встановлено, що заявником не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження факту неперебування як самого заявника, так і померлої, ОСОБА_2 , в іншому шлюбі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Звернувшись до суду, заявник в обґрунтування своїх заявлених вимог виклав обставини із зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. Будь-яких заяв, клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів заявник не заявляв.

Отже, заявник на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Під час розгляду справи суд досліджував факт спільного проживання заявника, ОСОБА_1 , та померлої, ОСОБА_2 , з 1999 року до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що охоплює, зокрема і період протягом п`яти років до дня смерті спадкодавця, проте не знайшов підстав для його встановлення за недоведеністю заявлених вимог.

Суд вважає, що заявник, ОСОБА_1 , не надав належних і допустимих доказів його проживання разом з спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема на підтвердження ведення спільного бюджету, господарства та побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Крім цього, як вбачається з матеріалів заяви, заявник звертаючись до суду з заявою просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення такого факту йому необхідно для реалізації свого права для прийняття спадщини.

При цьому матеріали заяви не містять відповідних доказів того, що право заявника є порушеним, невизнаним або оспорюваним, зокрема вжиття заявником заходів щодо звернення до нотаріальної контори для прийняття ним спадщини.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 15, 76-81, 89, 141, 264, 294, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Ананьївська міська рада - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Відомості про сторін у справі на виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник:ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2
Заінтересована особа:Ананьївська міська рада, місцезнаходження (згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань): 66401, Одеська область, Подільський район, м. Ананьїв, вул. Незалежності, буд. 51; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04056807

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу

Дата виготовлення повного тексту рішення 23 вересня 2024 року

Суддя О.О.Желясков

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/544/24 Ананьївського районного суду Одеської області.