Справа № 144/1560/23
Провадження № 2/144/44/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. смт Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Довгалюк Л.В.,

за участю секретаря судових засідань Дудник С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Туніка Ю.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гавриша Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради, третя особа - Вінницька перша державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

13.11.2023 представник позивача адвокат Тунік Ю.М. звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з нерухомого майна, яке належало померлій на праві приватної власності. Позивач та відповідач (рідні брат s сестра) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері ОСОБА_3

11.07.2023 позивач подала до Вінницької першої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73151450 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 11.07.2023 заведена спадкова справа № 70917431, спадкодавцем за якою є ОСОБА_3 .

Після звернення позивача до нотаріальної контори їй стало відомо про те, що мати за життя склала заповіт на ім`я сина ОСОБА_2 (брата позивачки), якому заповідала все своє майно. Заповіт оформлений і посвідчений 09.10.2020 посадовою особою Залузької сільської ради Теплицького району Вінницької області.

У позовній заяві зазначено, що на момент складання заповіту заповідачці виповнилося 85 років, вона погано бачила, не могла читати та писати, зокрема, підписувати будь які документи, страждала на захворювання серця, перенесла інсульт.

Позивач стверджує, що заповіт є недійсним, оскільки посадовою особою Залузької сільської ради Теплицького району Вінницької області при його складанні не дотримано вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Міністерством юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011, а саме: не зазначено чи був він прочитаний уголос та чи відповідає він волевиявленню заповідача, так як заповіт написаний не власноручно спадкодавцем, а виготовлений за допомогою технічних засобів.

Представник позивача вважає, що відсутність у заповіті запису про те, що заповідачу прочитано його заповідальне розпорядження уголос, відсутність свідків свідчать про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало дійсній волі ОСОБА_3 .

Окрім того, позивач є інвалідом 3-ої групи, проте не включена як особа, яка має право на обов`язкову частку в оспорюваному заповіті.

За наведених обставин позивач змушена звернутися до суду за захистом свої прав.

Ухвалою судді від 14.11.2024 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони Першій вінницькій державній нотаріальній конторі Вінницької області видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який складений ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 та посвідчений 09.10.2020 Залузькою сільською радою Теплицького району Вінницької області, до набранням рішенням суду у даній цивільній справі законної сили (а.с. 32-35).

Ухвалою судді від 20.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 40-42).

18.12.2024 від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому зазначено про безпідставність позовних вимог, оскільки законом передбачено право спадкоємця на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, тому позивач, права якої не порушені, після смерті матері, на підставі ч. 3 ст. 1235 ЦК України, безперешкодно успадкує свою обов`язкову частку у спадщині та отримає свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того відповідач вказав, що вимоги закону щодо форми та посвідчення заповіту дотримані при його складанні та посвідченні, відтак позовні вимоги вважає необгрунтованими (а.с. 57-59).

Ухвалою суду від 25.01.2024 задоволено клопотання представника відповідача про витребування з Першої вінницької державної нотаріальної контори спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 84).

На виконання даної ухвали суду 07.02.2024 надійшла копія спадкової справи (а.с. 95-119).

25.01.2024 представником позивача подано позовну заяву з уточненими позовними вимогами, в якій окрім визнання заповіту недійсним, зазначено про застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту, посвідченого 09.10.2020 Залузькою сільською радою Теплицького району Вінницької області, складений ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 (а.с. 90-92).

Ухвалою суду від 22.02.2024 задоволено клопотання представника позивача адвоката Туніка Ю.М., витребувано із Теплицької селищної ради Вінницької області завірену належним чином копію сторінки з реєстру реєстрації нотаріальних дій Залузької сільської ради Теплицького району, Вінницької області за № 50 від 09.10.2020, згідно додатку 15 Наказу № 3306/5 від 11.11.2011 Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» (а.с. 124).

28.02.2024 на виконання ухвали суду від Теплицької селищної ради надійшли копії сторінок із реєстру реєстрації нотаріальних дій Залузької сільської ради за № 50 від 09.10.2020 (а.с. 129-132).

Ухвалою суду від 13.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті (а.с. 134).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просили задовольнити позов у повному обсязі. Обраний відповідно до ст. 16 ЦК України спосіб захисту порушеного права позивача вважають належним (ефективним).

Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, зважаючи на викладені у відзиві та у письмовій промові у судових дебатах заперечення. Окремо звернули увагу на обрання позивачем неналежного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник Теплицької селищної ради у судове засідання не з`явився, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, щодо розгляду справи по суті покладаються на розсуд суду (а.с. 47).

Представник Першої вінницької Державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 50).

Допитані за клопотанням представника відповідача свідки повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_4 , яка є дружиною відповідача та невісткою спадкодавця повідомила, що зі своєю свекрухою перебувала у гарних відносинах. Позивач поварилася з матір`ю близько 3-4 місяців до складання заповіту. На прохання ОСОБА_3 її син (відповідач) завіз її до сільської ради, щоб переписати заповіт, який був раніше складений на ОСОБА_1 . Дочка спадкодавця чотири роки не приїжджала в село, матір доглядала свідок разом із чоловіком. Зазначила, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_3 була при доброму здоров`ї та ясній пам`яті. Похованням матері за власні кошти займався її син із невісткою, позивач на похорони матері взагалі не приїхала.

Свідок ОСОБА_5 надала показання про те, що зі сторонами є далекими родичами, вона проживала поруч із померлою, тому бачились вони щодня. Відповідач приходив до матері, допомагав їй в усьому. Після перенесеного інсульту за ОСОБА_3 спочатку доглядала донька, а потім син. Померла спадкодавець у Гайсинській ЦРЛ, куди її відвезла невістка. Перед смертю ОСОБА_3 мала нормальний стан здоров`я, поводилась адекватно та говорила їй про свій намір переписати заповіт на сина.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що на час складання заповіту вона працювала секретарем Залузької сільської ради. Син привіз до сільської ради свою матір, яка виявила бажання скласти на нього заповіт. ОСОБА_3 надала свій паспорт та ідентифікаційний номер, самостійно прочитала заповіт, ознайомившись із його змістом, власноручно підписала надрукований ОСОБА_6 заповіт, взявши у неї окуляри, після чого свідок внесла відомості про заповіт до відповідного журналу. Чи був присутній при цьому син заповідача свідок точно не пам`ятає. Зазначила, що надрукована примітка про те, що текст заповіту прочитано особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним намірам, є типовою у стандартному бланку. Виправлення (закреслення) у даті в реєстрі реєстрації нотаріальних дій Залузької сільської ради є помилкою (технічною опискою).

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, що мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження і копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача (а.с. 7, 8) та копією свідоцтва про народження відповідача (а.с. 119).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, про що 24.05.2023 видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, за життя ОСОБА_3 неодноразово складала заповіти, які були посвідчені 15.11.2005, 31.08.2016, 17.12.2019, 09.10.2020, про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру (а.с. 13-14).

Так, зокрема, 31.08.2016 на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 , заповіт посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, м. Вінниця, зареєстрований у реєстрі за № 1605 (а.с. 109).

09.10.2020 ОСОБА_3 склала новий заповіт, посвідчений секретарем Залузької сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 50, яким на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно ОСОБА_2 (а.с. 114).

На підтвердження викладених у позовній заяві обставин про те, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 погано бачила, не могла читати та писати, в тому числі підписувати будь які документи, страждала на захворювання серця за ішемічним типом, перенесла інсульт позивач надала витяг із медичної картки стаціонарного хворого № 9257 і виписку Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. О.І. Ющенка (а.с. 18-19).

Спадкування - перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

За змістом статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина 1 статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 29.01.2024 № 369/7921/21.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений, зокрема, посадовою особою органів місцевого самоврядування; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині 3 цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії як посвідчення заповітів.

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5 (далі - Порядок), за змістом пункту 1.2. якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, зокрема, зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Аналогічне положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 реалізувала своє право на заповіт, звернувшись до Залузької сільської ради, де у письмовій формі 09.10.2020 складено заповіт, який підписано спадкодавцем і посвідчено уповноваженою особою - секретарем виконкому Залузької сільської ради Теплицького району, Вінницької області ОСОБА_6 , зареєстровано у реєстрі за № 50. У заповіті зазначено, що до його підписання він прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності секретаря сільської ради.

Крім того, при посвідченні заповіту заповідачу роз`яснено зміст статей 1235, 1240, 1241, 1274, 1276, 1307 ЦК України, про що в ньому міститься відповідна відмітка.

На переконання суду, заповіт ОСОБА_3 відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто спадкодавцем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті, що також підтверджено у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_6 .

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення спадкодавця, судом не встановлені.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3 не могла за станом свого здоров'я прочитати та підписати заповіт є голослівними, оскільки не підтверджені беззаперечними та переконливими доказами, а навпаки спростовані допитаними під час розгляду справи свідками, а також не заперечувались безпосередньо самою позивачкою в її поясненнях, наданих суду.

Суд констатує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець у момент складання оспорюваного заповіту була недієздатною, а її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

У матеріалах справи відсутні докази і того, що на час складання заповіту або до цього заповідач страждала на захворювання, які могли обмежувати її можливість усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а також таких, що свідчать про дефект форми заповіту та його недійсність.

Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, витребування інших доказів стороною позивача під час розгляду справи не заявлено, як і не ставились під сумнів повноваження особи, яка здійснила посвідчення заповіту.

Відсутність рукописного напису заповідача щодо прочитання та складання заповіту з її слів, виготовлення заповіту за допомогою технічних засобів, відсутність свідків при його посвідченні, а також зроблений із виправленнями і закресленнями запис у реєстру реєстрації нотаріальних дій не є тими обставинами, що впливають рішення суду у даній справі, з огляду на те, що позивачем не доведено, що волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним їй за життя майном не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, зважаючи на принцип свободи заповіту.

Натомість оглядом оспорюваного заповіту встановлено, що зазначений документ відповідає вимогам чинного законодавства, є нотаріально посвідченим, особисто підписаний заповідачем і містить його волевиявлення.

Щодо посилання позивача на вимогу про визнання заповіту недійсним, що ґрунтується фактично на тому, що вона, як інвалід 3-ої групи, має право на обов`язкову частку у спадщині, що закріплено законом, а саме ст. 1241 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Зазначена норма закону також передбачає наявність заповіту на іншу особу, в даному випадку на відповідача. Існування дійсного заповіту не перешкоджає позивачці у реалізації її права на обов`язкову частку у спадщині, як і наявність обов`язкової частки у спадщині не може позбавляти заповідача права на складання заповіту на ім`я іншої особи.

Зважаючи на сталі правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що посилання представника позивача, як на підставу позовних вимог, на неврахування обов`язкової частки у спадщині, на яку має право ОСОБА_1 , не може бути підставою для визнання заповіту недійсним та є передчасним, оскільки належить до питань нотаріального провадження, з урахуванням кола спадкоємців та всієї спадщини, як заповіданого майна, так і того, що не охоплене заповітом, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Вказане вище дає суду підстави стверджувати, що позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Водночас суд розяснює, що захист права на обов`язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред`явлення вимог про визнання права на обов`язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК України), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК України), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК України).

Щодо доводів представника відповідача стосовно обрання позивачем неналежного способу захисту, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

У Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Тобто нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частини 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Судом встановлено, що посилання представника позивача на процедурні формальні порушення, які не є такими, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, впливають на дійсність заповіту як одностороннього правочину, жодним чином не спростовують волю заповідача.

Враховуючи викладене, а також сталу практику Верховного Суду стосовно того, що недійсним може бути визнаний лише оспорюваний заповіт, суд відхиляє такі доводи адвоката Гавриша Л.І., зважаючи на те, що заповіт ОСОБА_3 із урахуванням тих порушень, на які посилається позивач, що не є суттєвими та не підпадають під ч. 1 ст. 1257 ЦК України, не може бути визнаний нікчемним, тому обраний позивачем спосіб захисту суд вважає належним та ефективним.

З урахуванням встановлених судом обставин і вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому правові підстави для задоволенні позову відсутні.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями ст. ст. 16, 257, 1233-1234, 1247-1248 ЦК України ст. ст. 4, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Теплицької селищної ради, третя особа - Вінницька перша державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Теплицька селищна рада, адреса: вул. Незалежності, 25, смт Теплик, .

Третя особа: Вінницька перша державна нотаріальна контора, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, .

Повне судове рішення виготовлено та підписано 05.07.2024.

Суддя