Справа № 643/4994/24
Провадження № 2/643/2869/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-

Гарант»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_2

про стягнення 152 183, 33 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 152 183, 33 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 6 361, 15 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 300, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 23 грудня 2023 року близько 10 год. 00 хв. на промисловій території, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Василя Стуса, буд. 6-А, стався наїзд тягачем «Scania 124L420», реєстраційний номер НОМЕР_1 », з напівпричепом «Dennison SL-25N», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 на автомобіль «Mercedes-Benz Metris», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був припаркований водієм ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 року у справі № 643/13702/23 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Mercedes-Benz Metris», реєстраційний номер НОМЕР_4 , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_5 ». Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант». Відповідно до полісу № 213429499 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілих - до 160 тис. грн., розмір франшизи 3 200, 00 грн. 05 січня 2024 року адвокат Сагайдак Е.С. діючи від імені ОСОБА_1 звернувся із заявою на страхове відшкодування та повідомленням про ДТП до ТДВ СК «Альфа Гарант». Водночас, всупереч вимог п. 36.2 ст. 36 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу. Відповідно до висновку експерта № 375 від 01.04.2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Metris», реєстраційний номер НОМЕР_4 , в результаті ДТП (23.12.2023) складає 152 183, 33 грн. За таких обставин, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 20.05.2024 року Московський районний суд м. Харкова вищевказану позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання даної ухвали.

27.05.2024 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 03.06.2024 Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/4994/24, вирішив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, на підставі ст. 53 ЦПК України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , підготовче засідання призначив на 09.07.2024 року.

20.06.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що 05.01.2024 року представник позивача звернувся до Товариства з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП. 15.01.2024 року представником Товариства здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідний протокол огляду ТЗ. Згідно складеного оцінювачем на замовлення відповідача звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Metris», реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок ДТП складає 120 390, 74 грн. з ПДВ (на вартість матеріалів та складових) та 101 429, 79 грн. без ПДВ на вартість матеріалів та складових. Розрахунок страхового відшкодування має наступний вигляд: 101 429, 79 грн. (вартість матеріального збитку без ПДВ) 3 200, 00 грн. (франшиза) = 98 229, 79 грн. Позивач не надав суду доказів, щодо здійснення ремонту, а тому розмір страхового відшкодування має бути зменшений на суму ПДВ. Однак, належних підстав для проведення виплати страхового відшкодування у ТДВ СК «Альфа-Гарант» немає, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів, з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, однак документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, ні позивачем, ні його представником надано не було. 03.04.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено позивачу лист щодо надання необхідних документів для прийняття рішення про здійснення виплати страхового відшкодування, які так і не були надані Товариству. Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Товариством було розраховано страхове відшкодування на підставі належного, допустимого та достовірного доказу Звіту оцінювача № ЦВ/23/0203 від 21.05.2024 року. Отже у позивача відсутні підстави для самостійного визначення розміру шкоди. Разом з цим, право позивача на самостійне визначення розміру збитків виникає лише у тому випадку, якщо страховик протягом 10 днів не направить аварійного комісара, експерта або свого представника на огляд пошкодженого майна. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності обставин необхідних для самостійного визначення розміру завданої йому шкоди. У зв`язку з цим, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених за проведення експертизи № 375 від 01.04.2024 року немає, оскільки позивачем не надано рецензію на Звіт № ЦВ/24/0203 від 21.05.2024, а тому на момент розгляду справи у суді висновок № ЦВ/24/0203 від 01.04.2024 року є дійсний та не спростований, а експертиза, виконана на замовлення позивача проведена за його власною ініціативою не входить до судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи у суді.

Крім цього, відповідач категорично не погоджується із заявленими вимогами позивача, щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа Гарант» понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 300, 00 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути наданні: договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Тобто позивачу необхідно надати докази, що підтверджують заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, а саме платіжне доручення про перерахування на рахунок адвоката саме тієї суми, яку заявляє позивач. Оскільки позивачем не надано жодного платіжного документу, що підтверджує оплату таких послуг, відповідно, саме у зв`язку з цим є підстави для відмови у стягненні цих витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вище вимог суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Сума заявлених витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 20 300, 00 грн. на користь позивача є неспіврозмірною та достатньо завищеною, а також не підтверджена оплата таких послуг позивачем, що відповідно є підставою для відмови у стягненні цих витрат.

Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими - такими, що суперечать чинному законодавству, адже ТДВ СК «Альфа Гарант» не було порушено права позивача, а натомість вчасно проведено огляд транспортного засобу, здійснено замовлення вартості матеріального збитку та належний розрахунок, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак виплату здійснено не було, оскільки позивач не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав Товариству необхідні документи для виплати страхового відшкодування, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у томі числі реквізити для виплати страхового відшкодування.

09.07.2024 року представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника.

Ухвалою від 09.07.2024 року Московський районний суд м. Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу № 643/4994/24 до судового розгляду по суті на 14.08.2024 року.

14.08.2024 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

14.08.2024 року розгляд справи відкладено на 09.09.2024 року.

У судове засідання 09.09.2024 року учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, позивач та відповідач належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2023 року близько 10 год. 00 хв. на промисловій території, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Василя Стуса, буд. 6-А, стався наїзд тягачем «Scania 124L420», реєстраційний номер НОМЕР_1 », з напівпричепом «Dennison SL-25N», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 на автомобіль «Mercedes-Benz Metris», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був припаркований водієм ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 року у справі № 643/13702/23 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850, 00 грн.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «MERCEDES-BENZ METRIS», реєстраційний номер НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № 213429499, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає 160 000, 00 грн., франшиза складає 3 200, 00 грн.

05.01.2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Е.С., звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом № 12/1981 від 03.04.2024 відповідач повідомив представника позивача про те, що станом на 03.04.2024 до Товариства була надана заява про страхове відшкодування без документів, оформлених належним чином, які додаються до заяви згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У заяві вказано, що «реквізити будуть надані додатково», але вони також не були надані до Товариства. Тому, для прийняття рішення просить надати Товариству документи згідно Закону.

Згідно складеного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на замовлення представника позивача Висновку експерта № 375 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 01.04.2024 року, сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ METRIS», реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , пошкодженого внаслідок ДТП 23.12.2023 року, складає 152 183, 33 грн.

Доказів на підтвердження виплати відповідачем страхового відшкодування позивачу матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 29 Закону № 1961-IV зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Пунктом 2.3 Методики передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

Крім того, відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Зважаючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП, розмір відшкодування підлягає зменшенню на суму вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє, а також на суму франшизи.

Відтак, суд позовні вимоги в цій частині задовольняє частково та стягує х відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 118 546, 66 грн. за виключенням ПДВ та франшизи.

Щодо доводів ТЗДВ «СК «Альфа-Гарант» про розмір відшкодування, визначений на замовленням позивача, то суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1, 2, 5, 6 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Наданий позивачем висновок складено судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Бочаровим С.М., який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Транспортний засіб оглянуто експертом 22.01.2024 року.

Звіт, наданий страховою компанією, складено 21.05.2024 року на підставі акту технічного огляду об`єктами з результатами фотофіксації від 15.01.2024 року.

Під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи.

Таким чином, відповідач в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем автотоварознавчого дослідження № 375 від 01.04.2024 року, не спростував визначений розмір матеріального збитку, а отже не довів, що такий визначено експертним дослідженням неправильно.

Доводи ТЗДВ «СК «Альфа-Гарант» що позивачем не надано реквізити для сплати страхового відшкодування не виключають обов`язку здійснити страхову виплату. Доказів відмови позивача від отримання такої виплати матеріали справи відповідачем не надано.

Матеріали справи не містять даних, що страховою компанією вчинялись дії щодо виплати коштів позивачеві, в тому числі шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження № 375 від 01.04.2024 у розмірі 6 361, 15 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта № 375 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження було складено за заявою представника позивача ОСОБА_3 .

Згідно рахунку № 82 від 17.01.2024 вартість проведеного експертного дослідження складає 6 361, 15 грн., які були оплачені в повному обсязі, про що свідчить платіжна інструкція від 1 5.03.2024 на суму 6 361, 15 грн.

Враховуючи наведене та в силу приписів ст. 141 ЦПК вказані витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині позову у розмірі 4 955, 16 грн.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 20 300, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано Договір № 433 про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між позивачем (Клієнт) та адвокатом Сагайдак Е.С. (Адвокат), відповідно до п. 1. Предметом договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги (представництва, захисту, надання консультації, тощо) в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, незалежно від галузевої належності, перед усіма фізичними та юридичними особами, в усіх, без винятку судових органах, в тому числі судах загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судах України, правоохоронних органах або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар та виконати інші обов`язки за Договором.

Пунктом 3.1 Договору про надання правової допомоги № 433 від 29.12.2023 передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі 300, 00 грн.

Додатковою угодою від 25.03.2024 сторони визначили, що за виконання умов Договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року зобов`язується надати Клієнту наступні послуги: отримати висновок судової автороварознавчої експертизи у ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» (після закінчення проведення експертизи), вивчити документи стосовно ДТП від 23.12.2023 (до 25.05.2024), скласти позовну заяву про відшкодування шкоди та подати її до суду (до 31.05.2024), прийняти участь у судових засіданнях по справі № 629/5939/23 у суді першої інстанції (у дати та час призначені судом), вивчати подані учасниками справи документи та будувати позицію захисту на вказані документи (у разі подання учасниками справи), отримати судове рішення за результатами розгляду справи (після винесення рішення судом), скласти та подати апеляційну скаргу на рішення (у разі відмови у задоволені позову).

Додатковою угодою від 25.03.2024 сторони домовилися, що крім гонорару зазначеному у п. 3.1 Договору, Клієнт зобов`язується сплатити додатковий гонорар Адвоката за виконання умов Договору у сумі 20 000, 00 грн.

Враховуючи категорію та складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також враховуючи клопотання представника відповідача щодо неспівмірності таких витрат, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне зменшити їх та з огляду на часткове задоволення позову стягнути з відповідача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 452, 81 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що позивачем не надано документів на підтвердження оплати таких витрат, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Що стосується понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 118 546 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок шість) грн. 66 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 948 (дев`ятсот сорок вісім) грн. 37 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 452 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 81 коп. та витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони у розмірі 4 955 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 16 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ).

6. Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, б-р. Лесі Українки, буд. 26; ).

7. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 )

Повне рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко