Справа №155/2087/24
Провадження №2-н/155/140/24
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

31 грудня 2024 року місто Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Яремчук С.М., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТзОВ «Дієса» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Суддя, розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктами 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (108/95-ВР) «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-III (2050-14) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

На підтвердження заявлених вимог щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, ОСОБА_1 долучила до своєї заяви про видачу судового наказу копію трудової книжки, а також розрахункові листки за листопад 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року та лютий 2024 року.

На переконання судді, жоден із вищевказаних документів не дають підстав для однозначного висновку про те, що у ТзОВ «Дієса» на даний час існує заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 , оскільки розрахункові листки датовані граничним терміном лютий 2024 року, а із заявою про видачу судового наказу заявниця звернулася до суду у грудні 2024 року.

Крім того, заявниця ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 39789,83 гривень, однак в розрахунковому листку за лютий 2024 року вказано, що борг за підприємством на кінець місяця становить 28774,54 гривні.

Тобто, у судді відсутні достатні підстави вважати, що у ОСОБА_1 на даний час існує безспірне право грошової вимоги у розмірі 39789,83 гривень, за яким пред`явлено заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Одночасно з цим суд роз`яснює право ОСОБА_1 звернутися із вимогами до ТзОВ «Дієса» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в порядку позовного провадження, або ж повторно в порядку наказного провадження після усунення обставин, які зазначені у мотивувальній частині даного судового рішення.

Керуючись ст. 165, 186, 353, 354 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала щодо відмови у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.