ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1175/24 Справа № 204/7987/20 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л.,Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду, зі зміненим 20 жовтня 2022 року, позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 14 червня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1076-Н. Кредит був наданий для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 2726 від 14 червня 2007 року нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . 14 червня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладений іпотечний договір №1076/1-Н, зареєстрований у реєстрі за №2731, серійний номер ВЕР №5 16922, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуганом М.А., за умовами якого вона передала в іпотеку ПАТ КБ «Надра» квартиру АДРЕСА_1 .

17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В. за реєстровим номером 509. За текстом Договору про відступлення права вимоги не міститься жодного посилання на кредитний договір № 8/2007/840-К/1076-Н, або ж іпотечний договір №1076/1-Н від 14 червня 2007 року. Отже, за текстом договору про відступлення права вимоги не можливо встановити, що саме права вимоги за іпотечним договором позивачки є об`єктом продажу. Разом з цим у Договорі про відступлення права вимоги є посилання на Додаток №1, яким має підтверджуватись перехід прав вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зокрема і договір іпотеки, укладений між нею та ПАТ КБ «Надра». Однак, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не було долучено цей Додаток №1. На момент укладання договору про відступлення права вимоги повноваження ліквідатора виконувала ОСОБА_2 , оскільки її повноваження були припинені лише 28 вересня 2020 року. Натомість, як вбачається з договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_l_3 від 17 липня 2020 року, від імені ПАТ КБ «Надра» він підписаний ОСОБА_3 . Згідно преамбули договору повноваження ОСОБА_3 підтверджуються довіреністю, посвідченою 13 липня 2020 року ПН КМНО Черняком А.Л. за реєстровим №388, втім повноваження на підписання договору мала лише ліквідатор Біла І.В.

Крім того, 21 серпня 2020 року ПН КМНО Бочкарьовою А.В., рішенням, індексний номер 53728938, було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 18813542, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . З Інформаційної довідки 297420594 вбачається, що підставою для внесення змін є Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_I_3 від 17 липня 2020 року, серія та номер 509, посвідчений тим же приватним нотаріусом. Державний реєстратор в особі приватного нотаріуса не посилається на будь-який Додаток №1, яким начебто має передбачатись перехід права вимоги до іншої особи. Отже, нотаріус під час державної реєстрації змін не перевірила та не дослідила належним чином усі документи, які могли б встановити підстави внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3 від 17 липня 2020 року, серія та номер 509, в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1076-Н від 14 червня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Надра», а також за договором іпотеки №1076/Т-Н від 14 червня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Надра»; скасувати рішення, винесене ПН КМНО Бочкарьовою А.В., якими було внесено зміни до запису про іпотеку № 5134783, а саме: було змінено Іпотекодержателя з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження запис про внесення змін до іпотеки № 5134783, який було внесено ПН КМНО Бочкарьовою А.В. на підставі рішення № 53728938 від 21 серпня 2020 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказувала, що договір про відступлення прав вимоги не містить усіх обов`язкових умов, він укладений не уповноваженою особою, що також є підставою не лише для визнання його недійсним, а й для скасування рішення, винесеного ПН КМНО Бочкарьовою А.В., якими було внесено зміни до запису про іпотеку № 5134783.

29 лютого 2024 року ПАТ КБ «Надра» надали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказують про те, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3 від 17 липня 2020 року укладений з дотриманням вимог закону. Жодних прав позивачки не порушено, а доводи апеляційної скарги є надуманими.

11 березня 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказують про те, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_3 від 17 липня 2020 року укладений з дотриманням вимог закону, як і дії стосовно внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (Банк) укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1076-Н .

14 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком укладений іпотечний договір №1076/1-Н.

Відповідно до відомостей з державного реєстру записів обтяження, на підставі договору іпотеки ВЕР 516920-23, р-р 2731, 14 червня 2007 року, зареєстрована заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5134783, дата реєстрації 14 червня 2007 року, на майно: квартира, за адресою: АДРЕСА_2 .

17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року було укладено та нотаріально посвідчено договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги у тому числі за кредитним договором №8/2007/840-К/1076-Н від 14 червня 2007 року та за договором іпотеки від 14 червня 2007 року, які зазначені у додатку № 1 до договору. Даний договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів Банку, що ліквідується.

Також, 17 липня 2020 року між ПАТ «Банк «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL48N718070_I_3 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права.

21 серпня 2020 року ПН КМНО Бочкарьовою А.В., рішенням, індексний номер 53728938, було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 18813542, а саме, змінено Іпотекодержателя з ПАТ КБ «Надра»; на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції з врахуванням встановлених обставин виходив із того, що позивачкою не доведено порушення її прав та інтересів та правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що: «договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу. Судами встановлено, що за результатами торгів ПАТ «Банк Форум» (первісний кредитор), який перебуває у процедурі ліквідації, та ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» (новий кредитор) укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 958-Ф, за яким банк шляхом продажу відступив ПЮФ «Центр юридичної допомоги «Дігест» право вимоги за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором. У пункті 1.2 договору сторони встановили, що жодне з положень договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором. Із наведеного вбачається, що за результатами торгів ПАТ «Банк Форум» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу. Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».

Колегія суддів звертає увагу на те, що на підставі постанови Національного Банку України від 04 червня 2015 року №356 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 травня 2020 року про затвердження умов продажу активів та оголошено відкриті торги (аукціон) з продажу активів (майна) ПАТ «КБ «Надра».

У справі, яка переглядається, встановлено, що 17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року, було укладено та нотаріально посвідчено договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги, у тому числі, за кредитним договором № 8/2007/840-К/1076-Н від 14 червня 2007 року та за договором іпотеки від 14 червня 2007 року, які зазначені у додатку № 1 до договору.

Оспорюваний договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів Банку, що ліквідується. Предметом цього договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж).Оспорюваний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

У справі, яка переглядається, встановлено, що Банк був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами, а оспорюваний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації Банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №640/14873/19 та від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18, положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації Банку, допускають продаж майна Банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

Як вбачається з тексту оспорюваного договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_l_3 від 17 липня 2020 року, який від імені ПАТ КБ «Надра» він підписаний ОСОБА_3 , повноваження якої підтверджуються довіреністю, посвідченою 13 липня 2020 року ПН КМНО Черняком А.Л., він укладений з дотриманням вимог закону, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що він не містить у собі істотних умов та підписаний неповноважною особою.

Посилання апеляційної скарги на те, що вказаним договором не відступлено права вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1076-Н від 14 червня 2007 року та іпотечним договором № 1076/1-Н колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Однак, позивачка не довела належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_l_3 від 17 липня 2020 року та порушення його укладанням її законних прав чи інтересів.

У зв`язку із чим посилання апеляційної скарги на те, що у ПН КМНО ОСОБА_4 , були відсутні правові підстави для внесення зміни до запису про іпотеку № 5134783, а саме зміни Іпекодержателя з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відхиляються, як безпідставні, оскільки вони є похідними від вимог про визнання договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 квітня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров