Справа № 621/1752/24
Провадження № 2/621/773/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області :

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Лацько А.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за відсутності учасників справи у порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

14.05.2024 адвокат Браславська О.А., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , через підсистему "Електронний суд" звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 з наступними вимогами: здійснити поділ спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності на вказану квартиру.

На обґрунтування позовної заяви зазначено, що 07 березня 1992 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 27.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

На час перебування у шлюбі сторони придбали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру було оформлено в цілому на ОСОБА_2 .

Разом з тим, незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 , належить до об`єку спільної сумісної власності подружжя, відповідач не надав згоди на вирішення питання щодо поділу спільного майна, придбаного під час шлюбу з позивачем в позасудовому порядку, заперечуючи право позивача на частину спільної спірної квартири, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2024.

08.07.2024належним чином повідомлені учасники справи на судовий розгляд не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Браславська О.А. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спірним є право позивача ОСОБА_1 на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 07 березня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 травня 2022 року, рішення набрало законної сили 21.06.2022 (а.с. 15-17).

З копії Договору купівлі-продажу квартири від 15 травня 2001 року посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Сапком М.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №448, вбачається, що ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 12, 39).

Право власності на вищевказане майно квартиру АДРЕСА_3 , книга запису реєстрів №25, за реєстровим записом 2339, було в цілому зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 21).

Відповідно до частини 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 370 Цивільного кодексу України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Згідно зі статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти.

Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, та у разі поділу цієї квартири частки співвласників мають бути рівними, позовна заява ОСОБА_1 про поділ спільного майна, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спірної квартири є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 485 грн 00 к.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

При подані позову представником позивача було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу, орієнтовно становлять 5 000 грн. Докази, що підтверджують надання адвокатом правничої допомоги будуть надані додатково, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Скориставшись положенням даної статті, представник позивача в позові зазначила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду додатково.

Таким чином, суд дійшов висновку про надання позивачу та її представнику строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає шляхом ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, частиною 2 статті 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільно набутим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши на вказану частку право власності ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 485 (чотириста вісімдесят п`ять) грн. 00 к.

Зобов`язати Головне управління Державної Казначейської служби України в Харківській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 485 (чотириста вісімдесят п`ять) грн. 00 к., сплаченого при поданні позовної заяви за квитанцією № 8844-4690-9364-3619 від 14.05.2024, в АТ КБ "ТАСКОМБАНК", оплату проведено через сервіс GOVPAY24, серійний № /

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2024.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Головуючий: