КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 357/3101/16-ц
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2024 року (суддя Ярмола О.Я.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» про заміну стягувача його правонаступником

встановив:

у лютому 2024 року заявник звернувся до суду із заявою про заміну стягувача - ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника - ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі № 357/3101/16-ц у цивільній справі за позовом АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 .

Мотивуючи подану заяву, заявник зазначав, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 500967335. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ «Альфа Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал». 9 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» був укладений договір № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі і за договором № 500967335. 12 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за договорами кредиту, у тому числі і за договором № № 500967335.

Заявник стверджував, що на примусовому виконанні в органах ДВС відсутні виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання 5 квітня 2023 року на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тому мало місце переривання строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання з урахуванням ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», який закінчується 5 квітня 2026 року. Крім того, враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі № 260/2595/22 та введення на території України воєнного стану, строк на

пред`явлення виконавчого листа не є пропущеним.

Заявник зазначав, що набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , на підставі договору про відступлення права вимоги, який у визначеному законом порядку недійсним не визнавався, а оскільки виконавчий лист на виконання рішення суду виданий, однак виконавче провадження не відкрито, наявні підстави для вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому листі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі директор ТОВ «Дебт Форс» - Соболь О.Я. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Заявник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий лист вперше було пред`явлено до виконання приватному виконавцю, який 19 березня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки вперше виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, де 31 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, яке є завершеним, виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляло стягувача повторно пред`явити його до виконання, що і було зроблено 19 березня 2021 року.

Заявник стверджує, що вперше строк пред`явлення виконавчого листа до виконання перервався після звернення до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, вдруге - після звернення до приватного виконавця, а втретє - 26 березня 2022 року після вступу в законну силу положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення чи скасування воєнного стану, відтак строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не є пропущеним, а виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Також, заявник зазначає, що на даний час не існує будь-якого судового рішення, яким би було визнано неправомірною постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не може бути таке питання вирішено і під час розгляду даної заяви, оскільки для цього існує визначений розділом VIIЦПК України порядок.

Крім цього, заявник посилається на те, що попередній кредитор - ТОВ «Вердикт Капітал», звертаючись до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання, помилково вважав, що оригінал цього виконавчого листа втрачено, а строк його пред`явлення пропущено, відтак ухвала суду, якою у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено, не має прийматись до уваги під час розгляду даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заявник ТОВ «Дебт Форс», заінтересовані особи ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кампсіс Лігал», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання своїх представників не направили (с.с.227, 228, 229).

Боржник ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи поштовою адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.231-233).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим

Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Іншої адреси місцезнаходження боржника ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 квітня 2016 року у цивільній справі № 357/3101/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 35 383,09грн та 1 378грн судових витрат (с.с.29-30).

3 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав стягувачу виконавчий лист № 357/3101/16 на виконання вказаного судового рішення зі строком пред`явлення до 25 квітня 2017 року.(с.с.33).

Відповідно до витягу з договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор), в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до цього договору (с.с.57).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (фактор) був укладений договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до цього договору (с.с.58-68).

16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) був укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників, а новий кредитор зобов`язується прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , та сплатити за нього ціну права вимоги (с.с.46, 47-56).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2020 року замінено сторону стягувача по виконанню рішення у цивільній справі № 357/3101/16-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Веста» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» (с.с.82-84).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня

2020 року відмовлено ТОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання (с.с.119-122).

9 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Кампсіс Фінанс» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення прав вимоги № 09-03/23, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників (с.с.140-148, 150).

12 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Дебт Форс» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 12-05/23, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, у тому числі і за кредитним договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників (с.с.152-156, 161).

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. від 27 березня 2024 року № 6044, надісланого на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2024 року, на його виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2016 року № 357/3101/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 35 383,09грн та судового збору у розмірі 1 378грн. 19 березня 2021 року ним було винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження, однак 5 квітня 2023 року надійшла заява представника стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з чим, цього ж дня, ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (с.с.192-193).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа № 357/3101/16-ц до виконання є пропущеним, що підтверджується ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року, а доказів правомірності відкриття виконавчого провадження та наявності такого виконавчого провадження приватним виконавцем суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частина 1 статті 442 ЦПК України визначає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина 5 статті 442 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначила, «що вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу (статтею 442 ЦПК України ) з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України (статтею 55 ЦПК України) . У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу (статті 55 ЦПК України).

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України (статті 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (аналогічні положення містить частина п`ята статті 442 ЦПК України).»

Як зазначалось вище, ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за кредитним

договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 12-05/23 від 12 травня 2023 року.

Звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, ТОВ «Дебт Форс» зазначало, що виконавчий лист № 357/3101/16-ц, виданий 3 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, на виконанні не перебуває, і був повернутий стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал» 5 квітня 2023 року приватним виконавцем на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся, тому, посилаючись на положення частини 5 статті 442 ЦПК України, просило замінити стягувача у виконавчому листі, а не у виконавчому провадженні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 зазначено, «як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження

підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.»

Оскільки ТОВ «Дебт Форс» набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникли за кредитним договором № 500967335 від 16 лютого 2014 року, має місце матеріальне правонаступництво у спірних правовідносинах та набуття заявником права порушувати питання про заміну сторони стягувача у виконавчому документі (процесуальне правонаступництво).

Таким чином, оскільки виконавчий лист № 357/3101/16-ц від 3 червня 2016 року був повернутий стягувачу, тобто виконавче провадження на момент звернення до суду із даною заявою не відкрито, заміна стягувача у вказаному виконавчому листі регулюється статтею 55 ЦПК України.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник звернувся до суду із даною заявою з пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання

протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Як вбачається з копії виконавчого листа № 357/3101/16-ц, виданого 3 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, вказаний виконавчий лист двічі пред`являвся до виконання та повертався стягувачу.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 31 серпня 2016 року Білоцерківським міським відділом ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, яке було завершено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно відмітки у виконавчому листі.

Отже, відповідно до положень частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 був перерваний пред`явленням його до виконання.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Частина п`ята даної статті визначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Виконавчий документ був повернутий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає повернення виконавчого документу стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

19 березня 2021 року приватним виконавцем Шарковим О.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, де стягувачем вже було зазначено ТОВ «Вердикт Капітал».

Отже, після ухвали суду від 2 березня 2020 року про заміну стягувача по виконанню рішення у цивільній справі № 357/3101/16, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного виконавця з метою виконання рішення суду.

Згідно даних АСВВ виконавче провадження НОМЕР_2 завершено.

У виконавчому листі № 357/3101/16 від 3 червня 2016 року наявна відмітка приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. про повернення виконавчого листа 5 квітня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (с.с.135-136).

При цьому, приватний виконавець Канцедал О.О. підтвердив, що виконавче провадження № НОМЕР_2 було відкрито постановою від 19 березня 2021 року, перебувало у його провадженні та завершено 5 квітня 2023 року за заявою стягувача.

Пункт 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає повернення виконавчого документу стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Отже, стягувач не позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлений статте 12 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №240/10258/19 зазначено, що «суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 Закону № 606-XIV, яка є попередньою редакцією Закону № 1404-VIII («Про виконавче провадження»), тоді як в чинній редакції Закону питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня. Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Така позиція узгоджується з подібними правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20».

Вищезазначені обставини свідчать, що строк пред`явлення виконавчого листа № 357/3101/16 від 3 червня 2016 року на час звернення до суду ТОВ «Дебт Форс» із заявою про заміну стягувача не закінчився та ТОВ «Дебт Форс» має право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.

Колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що приватним виконавцем виконавче провадження № НОМЕР_2 було відкрито 19 березня 2021 року з пропуском строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а приватним виконавцем не було надано суду ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні постанови про завершення виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець Канцедал О.О. не є учасником даної справи, а відтак не має процесуального обов`язку надавати суду за власної ініціативи документи виконавчого провадження.

З наявної в матеріалах справи ухвали суду від 11 березня 2024 року вбачається, що судом у приватного виконавця Канцедала О.О. витребовувалася інформація щодо перебування на виконанні виконавчого листа № 357/3101/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Альфа Банк», тому приватний виконавець Канцедал О.О. надав суду зазначену інформацію. При цьому судом не витребовувалися копії постанов ні про відкриття виконавчого провадження, ні про його завершення, а також інформація про підстави прийняття виконавчого листа до виконання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що постанова приватного виконавця від 19 березня 2021 року не оскаржувалась та у встановленому законом порядку протиправною не визнавалась, а відомості про неї внесені до Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на ухвалу від 11 вересня 2020 року, якою ТОВ «Вердикт Капітал» було відмовлено у видачі

дублікату виконавчого листа № 357/3101/16-ц та у поновленні строку пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання, оскільки з наданих суду документів вбачається, що оригінал виконавчого листа наявний у заявника та пред`являвся до виконання ТОВ «Вердикт Капітал» 19 березня 2021 року, тобто вже після прийняття зазначеної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 0, у виконавчому листі № 357/3101/16-ц, виданому 3 червня 2016року Білоцерківським міськрайонним судом Київського області, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 35 383грн 09коп., на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук