Справа № 203/1855/24
Провадження № 2-з/0203/45/2024
УХВАЛА

16.04.2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою адвоката Скиби Віталія Володимировича про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвоката Скиби В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позовних вимог до подання позову до суду, в якій він вказав, що ОСОБА_1 має намір подати до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В заяві він просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має намір подати до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь аліментів на сина з 2016 року. ОСОБА_2 не працевлаштований та не має постійного доходу, однак останньому на праві приватної власності належить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має намір відчужити вищевказану квартиру, він розмістив оголошення в газеті щодо продажу своєї частини цієї квартири, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, тому заявник просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 має намір звернутись з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, до неї доданий документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.152 ЦПК, заява про забезпечення позовних вимог може бути розглянута до пред`явлення позову.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право приватної власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачена можливість забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно. Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позовних вимог та співмірність негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, слід відзначити, що наразі позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до суду не подана, заявником достатнього обґрунтування необхідності забезпечення позову не надано. Квартира, на яку просить накласти арешт заявник, не є предметом позову, з яким має намір звернутись до суду ОСОБА_1 . Можливий позов про стягнення аліментів стосується періодичних платежів на майбутнє, тому наразі відсутні підстави вважати, що у разі задоволення таких вимог взагалі виникатиме потреба звертати стягнення на майно для забезпечення їх виплат. Твердження про відсутність заробітку та будь-якого офіційного доходу у особи, до якої ОСОБА_1 має намір звернутись з позовом, не підтверджена жодними доказами. Посилання в заяві на намір стягувати в майбутньому позові аліменти за минулий час не підтверджується доказами існування обставин, передбачених ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами та можуть спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.151 153, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви адвоката Скиби Віталія Володимировича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Єдаменко