КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 755/7516/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5373/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року (суддя Яровенко Н.О.) у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за несплачений внесок на виконання технічних умов ДТЕК в сумі 14 790грн - основного боргу, 1 833,66грн - інфляційної складової боргу, 188,42грн - 3 % річних, суму судового збору у розмірі 2 481грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000грн та гонорар адвоката у сумі 1 681,20грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Стародарницький», дата державної реєстрації якого 17 грудня 2015 року, а з 31 жовтня 2016 року ОСББ виконує функції з управління та обслуговування будинку. Відповідачка є власницею квартири № 299 у зазначеному будинку, тому має обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати щомісячні внески на обслуговування будинку.

Позивач посилався на те, що станом на 16 серпня 2022 року, внаслідок несплати відповідачкою внеску на виконання технічних умов ДТЕК за період з січня 2022 року по липень 2022 року, за останньою обліковується заборгованість у розмірі 14 790грн, яка підлягає стягненню з відповідачки з врахуванням положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» три відсотки річних та інфляційну складову боргу у розмірі 2 022,08грн, судовий збір у розмірі 298,41грн та витрати на правову допомогу у розмірі 360,83грн. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі голова правління ОСББ «Стародарницький» - Логвин А.В. просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким закрити провадження по справі у частині стягнення 14 790грн та здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідачки судовий збір у розмірі 2 481грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000грн та гонорар адвоката у розмірі 1 681грн, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що підставою для відмови судом першої інстанції

у задоволенні позовних вимог в частині основного боргу стала його повна оплата відповідачкою, однак суд першої інстанції не врахував, що борг був сплачений вже коли дана справа перебувала у провадженні суду, відтак, суд мав закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та вирішити питання про розподіл судових витрат на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, суд першої інстанції необґрунтовано здійснив розподіл судових витрат на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, що призвело до порушення прав позивача на відшкодування судових витрат.

Також, представник позивача вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідачки гонорару адвоката у розмірі 1 681грн, який є «гонораром успіху» та становить 10 % від задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що підстави для закриття провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відсутні, оскільки закриття за вказаною нормою можливе лише за відсутності предмету спору, разом з цим, позивач підтримав свої вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не звертався із відповідним клопотанням про закриття провадження у справі.

Також, відповідачка вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розподіл судових витрат на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності та співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності справи та її значення для сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_3 (с.с.13-14).

17 грудня 2015 року співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» (с.с.16-20).

Згідно протоколу загальних зборів № 4-3 від 31 жовтня 2016 року, ОСББ «Стародарницький» почало виконувати функції з управління та обслуговування багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з 31 жовтня 2016 року (с.с.9).

Загальними зборами ОСББ «Стародарницький» 22 січня 2022 року прийнято рішення про затвердження внеску на виконання технічних умов по підключення будинку за постійною схемою до мереж ДТЕК «Київські електромережі» у розмірі 150грн за 1 кв.м належної співвласнику площі, який повинен бути сплачений до 14 березня 2022 року включно. Рішення оформлено протоколом загальних зборів № 15 від 22 січня 2022 року (с.с.10-12).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, заборгованість відповідачки за сплату внесків на виконання технічних умов ДТЕК перед ОСББ «Стародарницький» становить 14 790грн станом на 16 серпня 2022 року. (с.с.5).

До відзиву на позовну заяву відповідачкою було додано квитанцію № 0.0..1 від 23 вересня 2022 року про сплату на користь позивача боргу у розмірі 14 790грн за виконання технічних умов (с.с.40).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою сплачено 14 790грн основного боргу, однак, сплата боргу відбулася після звернення позивача до суду з цим позовом, тому на підставі частини 2 статті 625 ЦК

України позивачу підлягає відшкодуванню інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 2 022,08грн.

Рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив із пропорційності задоволених позовних вимог.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до частини четвертої статті 4 цього Законуосновна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів до виключної компетенції яких належить, зокрема, затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржене в судовому порядку.

Співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення (стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (частина шоста статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

З наданих суду документів встановлено, що рішенням загальних зборів від 22 січня 2022 року був визначений розмір внеску на виконання технічних умов по підключенню будинку за постійною схемою до мереж ДТЕК «Київські електромережі», який співвласники будинку повинні були сплатити до 14 березня 2022 року. Оскільки відповідачка внесок у розмірі 14 790грн до визначеної дати не сплатила, позивач звернувся до суду з даним позовом, провадження за яким було відкрито ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року (с.с.29).

Згідно наданої відповідачкою копії квитанції, борг нею був сплачений 23 вересня 2022 року (с.с.40), тобто вже після відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК Українивизначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 522/8782/16-ц зазначено, що «поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.»

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, «суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.»

Колегія суддів зазначає, що оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, існував предмет спору, а після сплати відповідачкою основного боргу неврегульованим залишилось питання про стягнення з неї трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції правомірно не ухвалив судове рішення про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, а відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 14 790грн, які вже були сплачені.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги у цій частині відсутні.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною третьою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Частина перша статті 133 ЦПК Українипередбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема,

подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Оскільки відмова у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу була обумовлена сплатою відповідачкою цього боргу після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції принципу пропорційності стягнення судових витрат у даному випадку.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 481грн, сплачений за подання цієї позовної заяви у повному обсязі (с.с.4).

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК Україниучасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК Українивизначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі

гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивач надав суду разом із позовною заявою:

копію договору про надання правової допомоги № 87 від 16 серпня 2022 року (далі - Договір № 87), укладеного між ОСББ «Стародарницький» (замовник) та АБ «Калашнюк і Партнери» (виконавець), відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику правову допомогу (с.с.21-22). Пунктом 5.1. Договору № 87 сторони визначили, що за надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3 000грн за 5 годин часу, витраченого на збір доказів, підготовку матеріалів для звернення до суду та підготовку позовної заяви і подачі її до суду, з розрахунку 1 година - 600грн (без ПДВ);

копію рахунку-фактури № РФ-000186 від 16 серпня 2022 року, згідно якого АБ «Калашнюк і Партнери» виставило рахунок позивачу за надані послуги за Договором № 87 на суму 3 000грн (с.с.23);

копію акту виконаних робіт № 186 від 17 серпня 2022 року, згідно якого позивачу було надано послугу, згідно Договору № 87: підготовка та подача до суду даного позову (витрачений час - 5 год., вартість 3 000грн) (с.с.25);

копія платіжного доручення № 631 від 17 серпня 2022 року про сплату ОСББ

«Стародарницький» на користь АБ «Калашнюк і Партнери» грошових коштів у сумі 3 000грн на підставі Договору № 87 (с.с.24).

Таким чином, позивачем були надані належні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Відповідачка у відзиві на позовну заяву зазначала, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу є завищеною та неспівмірною до складності справи та витраченого адвокатом часу. Більше того, позивач звернувся до суду не менш як з двадцятьма аналогічними позовами до інших співвласників багатоквартирного будинку з тих самих підстав, що свідчить про те, що даний позов є шаблонним.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000грн, оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу буде співмірним до обсягу виконаних адвокатом робіт, їх складності, затраченого часу та значення даної справи для позивача.

Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачки «гонорару успіху» адвоката у розмірі 1 681,20грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 виснувала про можливість існування «гонорару успіху», як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних

обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Однак, зі змісту Договору № 87 не вбачається, що позивач та АБ «Калашнюк і Партнери» погодили сплату адвокату «гонорару успіху», тому правові підстави для його стягнення з відповідачки відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для закриття провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення боргу у сумі 14 790грн, однак допустив порушення норм процесуального права під час вирішення питання про розподіл судових витрат, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про розподіл судових витрат.

З приводу судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем оскаржувалось рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми боргу та щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року в справі № 761/27177/14-ц зазначив, що: «у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір».

Отже, враховуючи, що апеляційна скарга в частині оскарження рішення суду про відмову у стягненні суми боргу залишена без задоволення, а за подання апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат судовий збір не сплачується, позивачу за результатами апеляційного перегляду не підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381- 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні 14 790грн боргу залишити без змін.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_4 , на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький», , яке знаходиться у місті Києві, Харківське, шосе, 17а, судовий збір у розмірі 2 481грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000грн, а всього 4 481грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук