Справа № 710/228/24
Провадження № 2/710/206/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2024 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Щербак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Черкаської обласної прокуратури Руденко Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Черкаської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування і прокуратури,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України , у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.04.2024, просить стягнути на його користь причинену йому моральну шкоду в сумі 365 333,20 гривень за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.05.2019 слідчим Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області відносно нього були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. 13.05.2019 внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. 13.05.2019 провадження об`єднані в одне. 27.09.2019 він отримав повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Згодом, 12.10.2021 відносно нього прокурором Звенигородської окружної прокуратури було затверджено обвинувальний акт, який було направлено до Ватутінського міського суду Черкаської області. Згідно ухвали слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від 16.05.2019 накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2106, яким він до цього користувався. Вироком Ватутінського міського суду від 26.08.2022, який залишений без змін апеляційною інстанцією, його визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, а також скасовано арешт автомобіля ВАЗ 2106. Отже, в період з 11 травня 2019 по 02 березня 2023 року він перебував під слідством і судом 45 місяців і 20 днів.

За час перебування під слідством та судом він зазнав моральних страждань. Так, він втратив нормальний сон, став нервовим, у нього погіршились стосунки з рідними та близькими людьми. Також вказав, що був обмежений у користуванні своїм майном автомобілем, внаслідок чого зазнав істотних обмежень власних прав. Зауважував, що його репутацію порядної людини було істотно підірвано серед його друзів та знайомих. Йому довелося доводити своїм близьким та знайомим, що він не є злочинцем. Уважає, що вказані обставини є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 23.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Заявою від 28.02.2024 позивач усунув недоліки.

Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 04.03.2024 у справі відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

21.03.2024 до суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому відповідач вказав, що позивачем в позовній заяві зазначено у справі відповідачами Черкаську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Черкаській області, проте відсутній зміст позовних вимог до кожного з відповідачів. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою, є держава, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Натомість невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Також звертав увагу суду, що позивач у позовній заяві описує механізм стягнення моральної шкоди з державного бюджету України , проте не формує чітких позовних вимог до кожного з відповідачів та не зазначає належних у даній справі відповідачів. Відповідач у відзиві надав опис (перелік) доказів у об`єднаному кримінальному провадженні, які на його думку підтверджують винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Також зазначив, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням його здоров`я та діями відповідачів. Просив урахувати, що позивачем не надано будь-якого рішення суду, що вступило в законну силу, яким визнано бездіяльність відповідача, а відтак і підстав для відшкодування шкоди позивачу, завданої органом поліції не завдано.

25.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Черкаської обласної прокуратур, у якому відповідач зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 запобіжний захід не обирався та будь-які негласні слідчі ( розшукові) заходи, які б обмежували його конституційні права не проводились. У даній справ позивач не надав до суду належних допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, які виражались в тому, що він ( позивач) втратив нормальний сон, став нервовим та щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись наведенням загальних фраз із законодавчих актів. Щодо обмеження права на користування транспортним засобом, то відповідач зауважив, що відповідно до ухвали слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від16.05.2019 позивач у судове засідання , про час і місце якого був повідомлений, при вирішення питання щодо арешту автомобіля, не з`явився. Під час досудового розслідування та суду не звертався із клопотанням про повернення майна, що свідчить про його незацікавленість у поверненні майна. Також зауважили, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право компенсування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період з 27.09.2019 (дата повідомлення про підозру) по 28.03.2023 (дата винесення ухвали Черкаським апеляційним судом), що разом складає 41 місяць 4 дні, а тому мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, у разі доведення, може становити 292 046, 66 грн (7 100 грн * 41 міс. 4 дн.), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

03.04.2024 позивач надав відповідь на відзив Черкаської обласної прокуратури, в якій зазначив, що він не погоджується із розрахунком днів, наведених відповідачем, протягом яких він перебував під слідством та судом. Відповідач рахує такий строк з моменту повідомлення про підозру, проте 13.05.2019 він був затриманий, 14.05.2019 у нього був вилучений автомобіль ВАЗ 2106, а 16.05.2019 ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області на автомобіль накладений арешт. Також наголосив, що працівники поліції подали до суду характеристику, яка підписана директором районної бібліотеки, який не знає ні його, ні його батьків, ні де він живе, у якій зазначено, що він характеризується з негативної сторони, не має місця роботи, відомі неодноразові випадки скоєнні ним крадіжок, відгуки сусідів негативні. Однак, вказані відомості спростовуються характеристикою голови вуличного комітету та документами, що він є фізичною особою-підприємцем.

Уважає, що моральна шкода викладена в позовній заяві повністю обґрунтована та підтверджується вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.08.2022 та ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.03.2023.

У відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Черкаській області, позивач зазначив, що не вбачає підстав для залучення до участі у справі Державної казначейської служби. В іншому відзив має аналогічний зміст відповіді на відзив Черкаської обласної прокуратури.

23.04.2024 позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, яку було прийнято до розгляду у судовому засіданні .

15.05.2024 до суду надійшли додаткові пояснення від Черкаської обласної прокуратури. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідуванні, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Відтак, відповідно до закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. З урахуванням вказаного закону за наявності встановлення судом підстав для морального відшкодування ОСОБА_1 з Державного бюджету підлягають відшкодуванню грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення рішення ( 1600 грн) за 41 місяць 4 дні перебування під слідством і судом у сумі 65 813,33 грн ( 1600*45міс. 4дн).

Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 20.05.2024 підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Представник позивача заперечував проти обрахунку моральної шкоди виходячи із суми мінімальної заробітної плати 1600 грн.

Представник ГУНП в Черкаській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив справу розглядати без його участі.

Представник Черкаської обласної прокуратури у судовому засіданні заперечувала щодо позову з підстав, викладених у відзивах.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.08.2022, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень ( а.с. 44-52).

Згідно з ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.03.2023 вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.08.2022, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень залишено без змін ( а.с. 53-60).

Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль ВАЗ 2106 легковий, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мішок, що знаходиться в салоні автомобіля з написом « насіння кукурудзи 80000 насінин» ( а.с. 126-128).

Згідно з характеристикою, виданою депутатом міської ради ОСОБА_4 від 30.10.2019, ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується, як людина з негативної сторони. Місце роботи немає, відомі неодноразові випадки скоєння ним крадіжок. Відгуки сусідів негативні ( а.с. 153).

Разом із тим, відповідно до характеристики, виданої 04.10.2019 головою вуличного комітету ОСОБА_5 , ОСОБА_1 працює на шиномонтажі, за місцем проживання характеризується нормально, не конфліктний, до голови вуличного комітету скарг від сусідів на його поведінку не надходило ( а.с. 154).

Відповідно до ж виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 266514, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем ( а.с. 155).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закон № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктом 5 статті 3 наведеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

У статті 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 13 наведеного Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

Указане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Висновок про те, що право на відшкодування моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили, викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 759/2707/18, які підтримані у постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 953/3527/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22) вказано, що Закон № 266/94-ВР пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, який включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умови виникнення права на його відшкодування. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається у пункті 3 Положення про застосування Закону № 266/94-ВР,затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих підстав, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Оскільки відповідно до вироку суду від 26 серпня 2022 року ОСОБА_6 було визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, тобто кримінальне переслідування позивача припинено з реабілітуючих підстав, позивач має право на відшкодування моральної шкоду у порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо періоду, за який підлягає компенсація моральної шкоди, суд , ураховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, вважає, що такий повинен обраховуватися з дня повідомлення ОСОБА_1 про підозру - 27.09.2019 по день постановлення апеляційною інстанцією ухвали про залишення вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.08.2022, тобто по 02.03.2023.

Суду не надані докази дати вручення підозри, однак сторони вказану обставину, відповідно до змісту позову та відзивів, визнають, а тому така , відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

При обрахунку суми моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» з 01 квітня 2024 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено на рівні 8000,00 грн, і саме з урахуванням цієї суми має розраховуватися розмір заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, оскільки у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачу моральної шкоди презюмується та його мінімальний розмір встановлений законом, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 329 066,64 грн ( 41 місяць 4 дні *8000 гривень).

Щодо доводів Черкаської обласної прокурату про необхідність розрахунку гарантованого мінімального розміру моральної шкоди із урахуванням положення ч.2ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, суд зазначає наступне.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Зміни до ст.13 вказаного Закону законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».

До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч.3ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті6, частині другій статті19, статті130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Також, слід звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є, в розумінні ст.ст. 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» відсутні.

Щодо позицій відповідачів про відмову у задоволенні позову з підстав неналежного складу відповідачів та неналежного способу захисту порушеного права.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 711/4624/21 (провадження № 61-5128св22) за подібних обставин справи та тотожних предмету та підстав позову.

Відповідно до статті 2ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

Оскільки встановивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, зокрема, які зазначені у справі відповідачами, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через ці органи.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

З огляду на викладене суд вважає, що кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд уважає, що визначивши такий спосіб стягнення не виходить за межі позовних вимог, а застосовує спосіб поновлення порушеного права позивача, який передбачений законом та відповідає змісту права, за захистом якого він звернувся до суду. Суд таким чином не змінив ні підстави позову, ні зміст позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 329 066,64 грн, стягненню з відповідачів підлягає по 1 645,33 грн з кожного відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 329 066 гривень 64 копійки на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Черкаській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1 645гривень 33 копійки.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури в дохід держави судовий збір у розмірі 1 645 гривень 33 копійки.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Черкаська обласна прокуратура, 18015, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 286, .

Відповідач 2: Головне Управління Національної поліції в Черкаській області, 18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, .

Повний текст рішення складений 08 липня 2024 року .

Суддя О.В. Щербак