Постанова

Іменем України

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6481/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр"

на рішення Подільського районного суду м. Києва

від 22 листопада 2023 року

в складі Ковбасюк О. О.

у цивільній справі №758/9483/22 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр"

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" (далі - ДП "СВЦ", Підприємство) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 128 896,68 грн та судовий збір в сумі 1 289 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в тій частині, що в резолютивній частині судового рішення при зазначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не зазначено чи враховано, чи не враховано судом податки і обов'язкові платежі в суму, що підлягає стягненню з відповідача, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не врахував положень Податкового кодексу України, яким визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм.

Судом не взято до уваги, що в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці" роз'яснено, що задовольняючи позовну вимогу про оплату праці, суд зобов'язаний зазначити в резолютивній частині рішення суму стягнення без утримання податку та інших обов'язкових платежів.

За наведених обставин просив змінити рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2023 шляхом доповнення другого абзацу резолютивної частини рішення текстом наступного змісту "сума зазначена без вирахування податків та обов'язкових платежів".

Відповідач повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 22.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується звітом про доставку до електронного кабінету в системі "Електронний суд" копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 203).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 22.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку (а. с. 202, 204).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з серпня 2021 року ОСОБА_2 не виплачувалася заробітна плата та в день звільнення (14.01.2022) відповідачем не було проведено розрахунок.

18 лютого 2022 року Подільським районним судом м. Києва у справі №758/2468/22 видано судовий наказ про стягнення з ДП "СВЦ" на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 153 273,26 грн.

04 жовтня 2022 року судовий наказ виконано ДП "СВЦ" у примусовому порядку та перераховано на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 153 273,26 грн.

Суд першої інстанції врахував положення ст. 117 КЗпП України та дійшов висновку про задоволення позову та наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку в розмірі 128 896,68 грн за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не оскаржено.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що рішення підлягає зміні, оскільки суд не взяв до уваги норми податкового законодавства та не зазначив в резолютивній частині рішення про стягнення суми без вирахування податків та обов'язкових платежів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 Податкового кодексу України, підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

В статті 171 Податкового кодексу України зазначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що саме заробітна плата, які стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Разом з тим, згідно правового висновку, висловленого в постанові Великої палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

У даній справі, що переглядається, позивач заявив одну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції правильно вказав без зазначення словосполучення "з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України".

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська