Справа № 1003/9090/2012
Провадження № 4-с/357/31/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Фельтіна Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить суд: 1) визнати протиправними дії Головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича у виконавчому провадженні № 4018444; 2) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича у виконавчому провадженні № 34018444 від 12.10.2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника додаткових нарахувань; 3) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича у виконавчому провадженні № 34018444 від 31.07.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 287,58 грн.; 4) визнати протиправною та скасувати Постанову Головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича у виконавчому провадженні № 34018444 від 31.07.2024 року про арешт коштів боржника; 5) понесені скаржником судові витрати з розглядом даної скарги покласти на Білоцерківського відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 34018444, в рамках якого відбувається стягнення аліментів зі скаржника на підставі виконавчого листва № 1003/9090/2012 від 16.07.2012. На час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця, а саме: постанови ВП №34018444 від 12.10.2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою додатково донараховано та збільшено розмір аліментів на суму штрафу в розмірі 50%; постанови від 31.07.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 10%, що становить суму 24 287,58 грн.; постанови від 31.07.2024 року про арешт коштів боржника - були відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій до боржника та додаткового стягнення виконавчого збору, сукупний розмір заборгованості якої не був безспірним на момент винесення постанови від 12.10.2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої додатково донараховано та збільшено розмір аліментів на суму штрафу в розмірі 50%.

Дані додаткові донарахування скаржник вважає не законними, а дії державного виконавця протиправними. Державним виконавцем було неправомірно проведено перерахунок аліментів у 2023 році за період з початку 2014 року по грудень 2023 року із застосуванням показників, які не підлягали застосуванню, на підставі чого було необґрунтовано суттєво збільшено розмір заборгованості по сплаті аліментів, стягнення яких перераховувалося роботодавцем поза волею боржника в розмірах 0,25 % від суми всіх його доходів. Спірний період проведеного державним виконавцем перерахунку загального розміру залишку заборгованості охоплює період з 2014 року по 2018 рік включно та з 2018 по 2023 рік.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону України "Про виконавче провадження" частиною чотирнадцятою, зокрема, такого змісту: за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Правовою підставою застосування норм закону, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, яким посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема. запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік може враховуватися заборгованість в період з 2018 року, з обов`язковим підтвердження наявності належних доказів правових підстав застосування показників для її розрахунку та достовірності самих показників, чого матеріали виконавчого провадження не містять. Окрім того, здійснення перерахунку сум заборгованості за весь період відкриття виконавчого провадження, тобто з 2014 року по 2023 рік включно, застосовуючи підстави, норми права, яких не існувало в минулих періодах не ґрунтується на нормах чинного законодавства, є протиправними діями.

Разом з тим, враховуючи обґрунтування накладення штрафу в розмірі 50% відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, обов`язковим є дослідження підстав. обставин щодо наявності або відсутності ухилення боржника від сплати аліментів, причино-наслідкового зв`язку, в тому числі щодо поведінки/дій боржника, що стало причиною виникнення наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до вимог ч.9, ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 не ухилявся від сплати аліментів, за всі періоди був офіційно працевлаштованим, добровільно сплачував аліменти стягувачу, а тому відсутні підстави для накладення штрафу в рамках виконавчого провадження.

Заробітна плата скаржника, є основним джерелом існування, відповідно винесена державним виконавцем постанова про арешт коштів боржника від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № 34018444, якою повністю заблоковано рахунки на які перераховується заробітна плата боржника з метою стягнення неправомірно нарахованого виконавчого збору в розмірі 24 287,58 грн є протиправними, не законними діями державного виконавця.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2024 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за скаргою та призначено судовий розгляд у справі на 12 вересня 2024 року.

11 вересня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Мочинського М. про розгляд справи без його участі та заперечення на скаргу. Згідно даного клопотання державний виконавець повідомив, що боржником не надано підтвердження про сплату аліментів за три роки, у зв`язку з чим винесено штраф у розмірі 50% від суми боргу.

12 вересня 2024 року на адресу суду від представника скаржника адвоката Радецької Т.П. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату зв`язку з необхідністю надання власного розрахунку заборгованості по оплаті аліментів за період з жовтня 2019 року до квітня 2021 року.

Крім цього, від представника заявника 12 вересня 2024 року надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до скарги.

За клопотанням представника скаржника, судовий розгляд у справі відкладено з 12 вересня 2024 року на 23 вересня 2024 року.

20 вересня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Мочинського М. про перенесення судового засідання, призначеного на 23 вересня 2024 року у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 19 вересня 2024 року до 27 вересня 2024 року.

23 вересня 2024 року на адресу суду від представника скаржника адвоката Радецької Т.П. надійшло письмове пояснення у справі, у якому остання просила врахувати його при прийнятті рішення та здійснювати розгляд справи 23 вересня 2024 року без участі представника скаржника.

Пояснення обґрунтоване тим, що розрахунок державного виконавця проведений 25 грудня 2023 року є таким, що не є безспірним, у зв`язку з тим, що державним виконавцем не було враховано час офіційного працевлаштування боржника, як про це зазначено у трудовій книжці останнього. Збільшення розміру заборгованості виникло не з вини боржника, а розрахунок містить недостовірні показники заборгованості. Державним виконавцем неправомірно нараховано штраф, у тому числі без винесення відповідної постанови, та виконавчий збір

В судове засідання, призначене на 23 вересня 2024 року сторони не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

27 серпня 2012 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Бабіним Романом Миколайовичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 34018444 з примусового виконання виконавчого листа № 1003/9090/2012 від 16.07.2012, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 72).

12 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським М.А. в межах виконавчого провадження № 34018444 винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з примусового виконання виконавчого листа № 1003/9090/2012 від 16.07.2012, якою встановлено, що боржник отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 95).

31 липня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським М.А. в межах виконавчого провадження № 34018444 винесено Постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/ електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти/ електронні кошти на рахунках/ електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів , крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках , що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с. 94).

31 липня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським М.А. в межах виконавчого провадження № 34018444 винесено Постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% на користь держави відповідно до ст 27 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 93).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 25 грудня 2023 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 331711,58 грн (а.с. 90-92).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доходи № 3206 від 07.08.2024 № 3206, виданої військовою частиною НОМЕР_1 за період з жовтня 2023 року по червень 2024 року із заробітної плати ОСОБА_1 було відраховано 316419,77 грн аліментів (а.с. 22).

Представником скаржника додатково долучено до матеріалів справи довідку військової частини від 24 серпня 2024 року про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України; довідку Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35 від 30 серпня 2024 року про працевлаштування ОСОБА_1 в даній установі на посаді молодшого інспектора відділу охорони за період часу з 28 жовтня 2019 року до 01 квітня 2021 року, щомісячне отримання доходу та стягнення коштів за виконавчим провадженням на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс»; лист АБ «Укргзбанк» від 23 серпня 2024 року про накладення арешту в межах суми 24 287,58 грн., відповідно до постанови головного державного виконавця від 31 липня 2024 року про арешт коштів боржника у ВП № 34018444; копія трудової книжки ОСОБА_1 , відповідно до якої останній з 17.07.2015 по 15.09.2015 працював на посаді охоронника ТОВ «АТБ Маркет»; з 05.04.2016 по 26.09.2016працював на посаді комплектувальника в ТОВ «Епіцентр К»; з 29.09.2018 по 03.12.2018 працював ПАТ «Городище-Пустоварівський цукровий завод»; 28.10.2019 по 01.04.2021 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Скаржник просить визнати протиправними та скасувати вищезазначені постанови, а саме: 1) постанову про стягнення виконавчого збору від 31.07.2024; 2) постанову про арешт коштів боржника від 31.07.2024; 3) постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12 жовтня 2023 року, отже, суд, досліджує правомірність дій державного виконавця в межах заявлених скаржником вимог.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи щодо своєчасного, повного, неупередженого примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи щодо своєчасного, повного, неупередженого примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент офіційного працевлаштування скаржника ОСОБА_1 , сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Даних щодо повідомлення скаржником (боржником) державного виконавця щодо зміни місця роботи, що б давало можливість державному виконавцю виносити постанови про звернення стягнення на заробітну плату, матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.17-18), заборгованість у скаржника (боржника) виникла в першому кварталі 2014 року і поетапно збільшувалася до жовтня 2023 року. Згідно даного розрахунку, боржником, жодних грошових коштів, спрямованих на сплату боргу по аліментах, не було сплачено.

Ставлячи під сумнів розмір заборгованості зі сплати аліментів, ні скаржник ні його представник не подали до суду свого, альтернативного розрахунку заборгованості, який би спростовував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем.

Тому суд вважає, що скаржником не доведено протиправність дій державного виконавця щодо нарахування штрафу в розмірі 50% від загальної суми заборгованості, так як відповідно до абзацу третього ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення про накладення штрафу, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ч. 10 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» в порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно висновків Верховного Суду в постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19 (адміністративне провадження № К/9901/22118/19), від 29 січня 2020 року у справі № 820/5422/17 (провадження № К/9901/24671/18), рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, тобто наявна пряма законодавча заборона накладати арешти на такі види рахунків.

Пунктом 3 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюється зобов`язання банку повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках тільки по рахунках юридичної особи та фізичної особи-підприємця. Перелік рахунків фізичних осіб, на кошти на яких не може бути накладено арешт або звернено стягнення, чинним законодавством не регламентовано. Умовами обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, які відкриваються клієнтам банку фізичним особам, на отримання як заробітної плати, так і пенсійних та соціальних виплат, не встановлено обмеження щодо поступлення на карткові рахунки виключно заробітної плати, пенсії та соціальної допомоги, тому на вказані рахунки можуть поступати і інші кошти. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено порядок стягнення аліментів Згідно ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно ч. 6 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Враховуючи, що за виконавчим провадженням № 34018444 проводиться стягнення періодичних платежів, а саме аліментів на утримання дитини, винесення державним виконавцем Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.10.2023 є правомірним.

Щодо винесення державним виконавцем Постанови про арешт коштів боржника суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року висловила правовий висновок щодо нарахування заробітної плати та щодо виконання судових рішень за рахунок заробітної плати, Велика Палата Верховного Суду, який виходить з такого. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3)у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» на імя ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 на який накладено арешт згідно ВП № 34018444 від 31.07.2015 (а.с. 29).

Відповідно до виписки з карткового рахунку № НОМЕР_3 на вказаний рахунок, що належить ОСОБА_1 надходить заробітна плата від Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 28).

Отже, вказаний рахунок є рахунком зі спеціальним режимом, на який зараховується заробітна плата, отже, накладення арешту на такий рахунок порушує право боржника на одержання винагороди за працю, що є підставою для зняття арешту з вказаного рахунку.

При цьому державний виконавець на надав доказів, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою. Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю.

За таких обставин, суд визнає бездіяльність державного виконавця незаконною щодо не зняття арешту з рахунку № НОМЕР_3 , а тому суд дійшов висновку про задоволення скарги в цій частині.

Щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 31.07.2024 суд зазначає наступне.

За пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 344/21436/18, від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, провадження у скарзі ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області у виконавчому провадженні № 34018444 від 31.07.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 287,58 грн. підлягає до закриття, оскільки вказані вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.255,260-261,447-453 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича щодо не зняття арешту, накладеного на грошові кошти, що знаходяться на НОМЕР_3 відкритому в ПАТ «Укргазбанк», який належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 та на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення як військовослужбовець ЗСУ), у виконавчому провадженні № 34018444.

Зобов`язати державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Мочинського Миколу Анатолійовича скасувати арешт, накладений на грошові кошти, що знаходяться на НОМЕР_3 відкритому в ПАТ «Укргазбанк», який належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 та на який він отримує заробітну плату (грошове забезпечення як військовослужбовець ЗСУ), у виконавчому провадженні № 34018444.

Провадження у скарзі ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинського Миколи Анатолійовича у виконавчому провадженні № 34018444 від 31.07.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 287,58 грн. закрити, роз`яснивши скаржнику, що розгляд скарги в цій частині віднесено до компетенції адміністративного суду.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя М. М. Бебешко