Справа №760/7221/24
Провадження №2-о/760/305/24
У Х В А Л А

про повернення заяви

01 квітня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_2, ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

Представник заявників ОСОБА_2, ОСОБА_1 - адвокат Міщенко А.Л. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити факт, що громадянка Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 та громадянин Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2 є відповідно матірю та батьком дитини, хлопчика, на ім`я ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Київ, про що 19 грудня 2023 року складено відповідний актовий запис №3166.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2024 року для розгляду вказаної заяви визначено суддю Аксьонову Н.М.

Суд, дослідивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Дія Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, передбачений правилами реєстрації місця проживання, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України, № 207 від 2 березня 2016 року.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Іноземці або особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після знаття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Дані правила також застосовується до іноземців, або осіб без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове місце проживання. В даному випадку, іноземець повинен зареєструвати своє місце проживання за адресою, яка була вказана при поданні документів в Державну міграційну службу України як адреса тимчасового перебування. Після реєстрації місця проживання іноземця, ця адреса зазначається в посвідці на тимчасове/постійне місце проживання.

Вказане узгоджується з п. 4 Правил реєстрації місця проживання та п.58-1Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25 квітня 2018 року № 322.

Реєстрація місця проживання/перебування або знаття з реєстрації місця проживання іноземця здійснюється в день подання іноземцем або його представником за довіреністю документів та може відбуватись одночасно із зняттям з попереднього місця проживання (п. 4 Правил реєстрації місця проживання).

Згідно пп.2 п. 9 Правил реєстрації місця проживання, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Матеріали справи не містять документів, визначених законом, що підтверджують місце проживання заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території Солом`янського району м. Києва.

Крім того, судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії довіреності від 04 січня 2024 року, виданої громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1, прізвище при народженні ОСОБА_4 , вказано її місце проживання АДРЕСА_1 .

Згідно копії довіреності від 04 січня 2024 року, виданої громадянкою Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2, вказано його місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, як встановлено із матеріалів справи, заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в установленому законом порядку не зареєстровані на території України.

Враховуючи, що заявники є громадянами Федеративної Республіки Німеччина, зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1, суд дійшов висновку, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що заявники звертались до Верховного Суду в порядку визначеному ч.2 ст.316 ЦПК України, щодо визначення підсудності даної справи та Верховним Судом визначено підсудність даної справи Солом`янському районному суду м. Києва.

Враховуючи вищезазначене, заява підлягає поверненню для подання до належного суду.

Керуючись статтями 175, 185, 260, 261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) - повернути заявникам.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Солом`янський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Солом`янського районного суду

міста Києва Н.М. Аксьонова