Справа № 161/7296/24
Провадження № 2-о/161/278/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно сина ОСОБА_3 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона проживає спільно зі своєю родиною: чоловіком, сином, невісткою та малолітніми онуками за адресою: АДРЕСА_1 . З грудня 2023 року її стосунки з сином і невісткою погіршились, син та його дружина почали систематично проявляти до неї агресію, висловлювати образи, погрози, нецензурну лайку, претензії та обмеження з приводу використання предметів домашнього вжитку, чинити на неї психологічний тиск. Наприклад, їй та чоловікові забороняли користуватись пральною машиною, мікрохвильовою пічкою, забороняли перебувати в кухні чи в коридорі у той час, коли там перебуває її син чи невістка, не дозволяли користуватись балконом та комірчиною. На цьому ґрунті між ними часто виникали суперечки та сварки. В ході сварок невістка виявляла намір покинути квартиру і починала збирати свої речі, які складала в коридорі. Заявник вказує, що в січні 2024 року під час чергової суперечки вона виставила зібрані невісткою пакунки з коридору квартири на сходову клітку, внаслідок чого між ними виникла штовханина. Працівники поліції, які прибули на місце події, склали три протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно неї, сина та невістки. Луцьким міськрайонним судом Волинської області розглянуто вказані протоколи про адміністративні правопорушення, провадження у цих справах було закрито, їх дії були кваліфіковані судом як побутовий сімейний конфлікт, а не як домашнє насильство. Разом з тим, після вказаної події невістка забрала всі свої речі та разом з дітьми переїхала жити в орендовану квартиру. У березні 2024 року її чоловік ОСОБА_4 поїхав на заробітки за кордон. Тож наразі вона проживає лише зі своїм сином ОСОБА_3 .

Заявник додає, що 04 квітня 2024 року приблизно о 20 год. 20 хв. вона повернулась додому з дачі. У той час її син готував їжу на кухні. Вона вказала синові на необхідність відчинити кватирку, адже через відсутність витяжки пара осідає на вікні та стінах кухні у вигляді патьоків конденсату. У відповідь на зауваження син почав ображати її нецензурною лайкою, принижувати, залякувати фізичною розправою, намагався вигнати її з кухні. При цьому вона чинила опір, внаслідок чого син порвав на ній одяг. В подальшому син вдарив її у ліву сторону нижньої щелепи. Від несподіванки і болю вона закрила місце удару рукою, ОСОБА_3 вдарив її ще раз, травмувавши зовнішню ділянку кисті лівої руки. Після цього вона викликала поліцію. Прибувши на виклик працівники поліції вручили ОСОБА_3 терміновий заборонний припис, яким упродовж п`яти днів йому заборонено перебувати в місці проживання постраждалої особи, а також в будь-який спосіб контактувати з нею. Крім того, відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також заявник вказує, що вона має побоювання за свою безпеку, адже проживає з кривдником в одній квартирі, її нема кому захистити. Зважаючи на наявність високого ризику повторного вчинення ОСОБА_3 насильства відносно неї, вважає необхідним застосувати до нього тимчасові обмеження.

З огляду на вказані обставини, враховуючи вчинення ОСОБА_3 відносно неї домашнього насильства, а також ураховуючи наміри кривдника, які він висловлює у погрозах, ОСОБА_1 вважає себе жертвою домашнього насильства, в зв`язку з чим вона потребує захисту, передбаченого Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підставі наведеного заявник просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, покласти на нього такі обов`язки:

заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею строком на 6 місяців.

Ухвалою судді від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї насильство фізичного та психологічного характеру.

Заявник просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , оскільки жодні інші заходи не допоможуть їй захиститись від кривдника.

Представник заявника адвокат Цехош А. М. вимоги заяви підтримав з підстав, які зазначені в заяві, яку просить задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що є високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, повідомлявся засобом телефонного зв`язку, а також розміщення судового оголошення, що відповідає вимогам ч. 9 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши заявника, представника заявника дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 та вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а. с. 11).

Копією термінового заборонного припису серії АА № 399656 від 04 квітня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 04 квітня 2024 року вчинив відносно матері ОСОБА_1 домашнє насильство фізичного, психологічного характеру (а. с. 14).

Довідкою КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» № 2875 від 05 квітня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 звернулась до травмпункту, вказавши, що її побив син, та їй діагностовано: забій м-тканин обличчя правого плеча, лівої кисті, підшкірні крововиливи (а. с. 15).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000334 вбачається, що 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась в поліцію з повідомленням про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. Короткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 04 квітня 2024 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 в ділянку щелепи, чим спричинив тілесні ушкодження останній (а. с. 16).

Висновком експерта № 221 Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_1 отримала такі ушкодження: забої м`яких тканин обличчя, правого плеча, лівої кисті: синці в ділянці вертикальної гілки нижньої щелепи зліва, на тильній поверхні лівої кисті, на задній поверхні правого плеча. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого предмета, індивідуальні особливості якого в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо при обставинах та в час, вказаних обстежуваною та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту з прискоренням чи без того малоймовірно (а. с. 18).

З копії довідки КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради № 4126/2-06.24 від 11 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з 2020 року у Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (а. с. 19).

Заявниця пояснює, що ОСОБА_3 окрім систематичного насильства психологічного характеру застосовував до неї фізичне насильство, зокрема 04 квітня 2024 року, про що було складено відповідний протокол та видано терміновий заборонний припис серії АА № 399656 від 04 квітня 2024 року.

В судовому засіданні судом згідно пояснень заявниці встановлено, що ОСОБА_3 терміновий заборонний припис серії АА № 399656 від 04 квітня 2024 року виконав. Крім того, заявниця пояснила, що, виконавши вказаний припис, поведінка ОСОБА_3 змінилась в кращу сторону, насильницьких дій щодо неї він більше не вчиняв, однак і звичайне доброзичливе спілкування між ними відсутнє.

Судом згідно даних ЄДРСР встановлено, що 26 січня 2024 року ОСОБА_3 о 11:30 год за адресою проживання вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 , а саме ображав, нецензурно висловлювався, принижував, штовхав, про що було складено відповідний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області провадження за даним фактом було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/117754519 ).

Також судом, згідно даних ЄДРСР, встановлено, що 16 лютого 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 972088 від 31 січня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 30 січня 2024 року близько 23:30, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини свого сина ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_5 , а саме: словесно ображала її та штовхала, чим могла заподіяти шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю, проте постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області провадження за даним фактом було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/117388990 ) .

В двох зазначених випадках суддею зроблено висновки, що між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_3 ) існує побутовий конфлікт.

Крім того, самі по собі доводи заявника в судовому засіданні фактично зводяться до того, що задоволення її заяви в повному обсязі має носити для ОСОБА_3 виховний та превентивний характер, тобто щоб останній змінив свою поведінку за місце перебування заявниці.

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства ОСОБА_3 , суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 було виконано терміновий заборонний припис серії АА № 399656 від 04 квітня 2024 року, тобто ним усвідомлено наслідки своїх дій, що на переконання суду саме по собі свідчить, що задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі буде носити характер надмірного тягаря по відношенню до ОСОБА_3 , оскільки ризик повторення фізичного насильства по відношенню до заявниці відсутній в результаті наявності виховного ефекту, спричиненого терміновим заборонним приписом серії АА № 399656 від 04 квітня 2024 року.

Однак судом не може не враховуватись та обставина, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 існують постійні конфліктні ситуації, які виникають в ході спілкування між заявницею та її сином.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків зокрема заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 існують постійні конфліктні ситуації, які виникають в ході спілкування між заявницею та її сином і які несуть у собі ризик виникнення такої конфліктної ситуації, що буде мати наслідком вчинення сімейного насильства, а також те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є запобігання домашньому насильству, то заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково, шляхом заборони ОСОБА_3 протягом одного місяця особисто чи через третіх осіб та в будь-який інший спосіб спілкуватися із ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 294, 350-1 350-8 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 .

Встановити захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , заборонивши йому особисто чи через третіх осіб та в будь-який інший спосіб спілкуватися із ОСОБА_1 .

Встановити строк обмежувального припису 1 місяць.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Заінтересована особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Дата складення повного рішення суду: 18 квітня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь