Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сіренко Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Руденко В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації,

УХВАЛИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищезазначеною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що підставою для звернення до суду став факт порушення його особистих немайнових прав відповідачем шляхом оприлюднення 14.11.2015 інформації та відеоматеріалу під назвою «Київські поліцейські відправили на штраф майданчик авто норовливого майора міліції» у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. Про дане порушення Позивачу стало випадково відомо на початку серпня 2021 року. Розміщена інформація та відеоматеріал стосуються позивача особисто, проте останній вважає, що викладені в них відомості є недостовірними, оскільки не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Так, 13.11.2015 приблизно о 23:30 позивач перебував на вулиці Межигірській у місті Києві у сімейних справах. Там же, за адресою: АДРЕСА_1 , на узбіччі був припаркований автомобіль VOLVO XC-90, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , котрим зазвичай у той період керувала дружина позивача. Коли ОСОБА_3 знаходився біля входу до магазину за вказаною адресою до нього підійшов лейтенант поліції (як потім з`ясувалось інспектор ПС роти №7 БПС №1 УПС МВС в м. Києві ОСОБА_6) та в грубій формі по відношенню до нього та оточуючих почав допитуватись хто є неподалік магазину припаркував автомобіль VOLVO XC-90, державний номерний знак НОМЕР_1 . Між позивачем та інспектором розпочалась суперечка, в результаті якої на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 14.11.2015 серії АП1 № 919062, складеного лейтенантом поліції УПС МВС в м. Києві ОСОБА_6, про те, що 14.11.2015 в 00:55 годин позивач нібито вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позивач вказує на те, що 14.11.2015 він не керував транспортним засобом VOLVO XC-90, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тим більше у стані алкогольного сп`яніння, не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Просив суд інформацію та відеоматеріал, що стосувався даних подій та був поширений відповідачем 14.11.2015 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» визнати недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та стягнути з відповідача судовий збір.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021 дана цивільна справа розподілена головуючому судді ОСОБА_5

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Рибалкою Ю.В. від 11.11.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.12.2021 відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» направили на адресу суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказували на те, що позивачем не доведений факт поширення ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» оспорюваної інформації, пропущено строки позовної давності, а тому просили відмовити у повному обсязі в задоволенні позову.

10.01.2022 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив та клопотання про залучення співвідповідача. Так, останній просив залучити до участі у справі співвідповідача ТОВ «1+1 Інтернет».

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Рибалкою Ю. В. від 10.01.2022 клопотання задоволено, залучено до участі у справі ТОВ «1+1 Інтернет» як співвідповідача.

08.07.2022 від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказували на те, що позивачем не конкретизовано предмет позову, а також звертали увагу на те, що журналісти не можуть нести відповідальність за зміст інтерв`ю, а тому просили відмовити у повному обсязі в задоволенні позову.

18.07.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді останній просив відхилити усі твердження відповідачів щодо предмета спору та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024, цивільну справу № 758/13225/21 передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю ОСОБА_5 відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва, згідно Наказу № 4/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Автозаводського суду м. Кременчука Полтавського області ОСОБА_5».

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідачів Руденко В.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 1 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова) беручи до уваги конституційні положення ст. 32, 34, 68 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 4 постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 18 постанови, відповідно до положень статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Статтею 277 ЦК України гарантовано захист особистих немайнових прав, порушених внаслідок поширення недостовірної інформації.

Отже, в силу норм 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Інформація, яка ж може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити у першу чергу стверджувальний характер.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 15 постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 3-5 п. 19 постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань, так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Лінгенс проти Австрії» та «Українська прес-група» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Крім того, в рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10.

Судом установлено, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, оприлюднена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відеосюжет оприлюднений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 містить фрагменти інтерв`ю представників поліції та самого позивача.

Учасниками справи обставина поширення інформації, про недостовірність якої заявлено позивачем, не заперечувалася, отже суд вважає факт поширення інформації доведеним.

Відеосюжет, оприлюднений за вищенаведеним посиланням, містить фрагменти інтерв`ю співробітників поліції та самого позивача. Отже, зважаючи на те, що позивачем не конкретизовано, які саме фрази в сюжеті принижують його честь, гідність та ділову репутацію, суд позбавлений можливості виокремити та розрізнити фактичні твердження та оціночні судження, з яких складається відеосюжет.

Зі змісту текстової інформації, з якої складається стаття, яку позивач просить визнати недостовірною, вбачається, що вона побудована на переказі обставин подій зі слів поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, зокрема «Як повідомили поліцейські…», «Даний автомобіль, яким кермував працівник органів внутрішніх справ, майор міліції Безушко…. перший заступник начальника слідчого відділу. Він відмовляється від того, що керував цим автомобілем. Ми проїжджали повз цей автомобіль і побачили, що людина дивно поводиться. Він припаркувався на пішохідному переході», - пояснив поліцейський». «Як кажуть свідки подій.».

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 було зазначено, що новини, які базуються на інтерв`ю або на відтворенні висловлювань інших осіб, незалежно від того, чи були вони змінені, чи ні, є одним з найважливіших способів інформування громадськості. Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або на відтворені висловлювань інших осіб, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства». У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки буде заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Окрім цього підпунктом «г» п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є зокрема той факт, що поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однак позивачем не було доведено яким чином поширена інформація порушила його права, перешкодила реалізації прав, тощо.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б вказували на те, що поширена інформація порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно та своєчасно реалізовувати його права, суду не надано.

Відтак, зважаючи на викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при поданні позову до суду, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 23, ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет», місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 23, .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ