Провадження №: 6/755/749/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Гриценку О.І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , боржник: Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови та заміну стягувача у виконавчому проваджені, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу № 755/19644/17 виданого 16.03.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_2 боргу - 74 129,91 гривні.

Замінити стягувана - ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу № 755/19644/17, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 26.03.2018 року про стягнення з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» (місце знаходження 02002, м. Київ, вул. Туманяна, 15, ) заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в розмірі - 22 289 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 91 коп., заборгованості за нараховану, але невиплачену матеріальну допомогу за 2015 рік в сумі - 51 840 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок) грн. 00 коп., а всього стягнуто 74 129 (сімдесят чотири тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 91 коп.

На обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що згідно із судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року стягнуто з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_2 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 22289,91 грн, заборгованість за нараховану, але не виплачену матеріальну допомогу за 2015 рік у сумі 51840,00 грн, а всього стягнуто 74129,91 грн. Вказаний судовий наказ пред`явлено стягувачем до виконання, на підставі чого було відкрито виконавче провадження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а тому заявник просить замінити її, як стягувача у даному виконавчому провадженні, з підстав, передбачених статтею 55 та 442 ЦПК України.

Учасники справи, будучи повідомленими належним чином про час та дату розгляду заяви, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 442 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З матеріалів цивільної справи № 755/19644/17, обставин, зазначених у заяві, і з долучених до заяви документів встановлено такі факти.

Судом встановлено, що 26 грудня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на користь ОСОБА_2 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 22289,91 грн, заборгованість за нараховану, але не виплачену матеріальну допомогу за 2015 рік у сумі 51840,00 грн, а всього стягнуто 74129,91 грн.

Згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_3, та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.09.2023 року за № 74150908, заведена спадкова справа №26/2023 після смерті ОСОБА_2 (спадкодавець).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статей 1216, 1218, 1227 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 висловлена правова позиція про те, що виходячи зі змісту статтей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимог (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Звернувшись до суду із даною заявою заявник ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що вказана особа є спадкоємцем стягувача за зобов`язаннями визначеними у судовому наказі № 755/19644/17 від 26 грудня 2017 року (матеріалів спрадкової справи, свідоцтва про прийняття спадщини), а тому підстав стверджувати, що заявник ОСОБА_1 є правонаступником стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 755/19644/17, всуд не вбачає.

Крім того, слід зазначити, що на підтвердження того, що вказаний виконавчий лист пред`являвся до виконання заявником долучено лише заяву про про відкриття викнавчого провадження. Таким чином, інформація про те, на якій стадії на даний час перебуває виконавче провадження, у суду відсутня.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченомустаттею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 дійшла висновку про необхідність відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі No 6-1355/10, від 15 серпня 2018 року у справі No190/2119/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі No 201/8548/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі No 643/4902/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі No 2-3897/10, відповідно до яких питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником на будь-якій стадії судового провадження безвідносно відкритого виконавчого провадження, навіть після його закриття, у тій частині, яка не відповідає висновкам цієї постанови Великої Палати Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», пункт 40).

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у задоволенні даної заяви слід відмовити, оскільки заявником ОСОБА_1 не надано доказів про прийняття ним спадщини після смерті його дружини ОСОБА_2 , до складу якої входять зобов`язання визначені відповідно до судового наказу № 755/19644/17 від 26 грудня 2017 року, тобто відсутні підстави вважати його правонаступником стягувача.

Щодо вимог заявника про скасування постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу № 755/19644/17 виданого 16.03.2018 року, то суд зазначає, що вказані вимоги розглядаються в порядку положень визначених Розділом VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України.

Таким чином заявником обрано невірний спосіб захисту.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 512, 514 ЦК України, статтями 55, 260, 261, 353, 442 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , боржник: Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови та заміну стягувача у виконавчому проваджені, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: