ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1846/23 Номер провадження 22-ц/814/913/24Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року у складі судді Старокожка В. П.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 02.11.2021 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 05.07.2023 у розмірі 136 410,35 грн та складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 99 708,14 грн, заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 2,75 грн, заборгованості по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена) - 36 699,46 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 02.11.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 102 139,58 грн строком на 60 місяців зі сплатою річних процентів у розмірі 0,01% від суми боргу та щомісячних процентів у розмірі 2,49 % від суми кредиту.

Кредит наданий безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (пункт 1.2. Кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту відповідно до графіку платежів.

Згідно пункту 3.3. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», які розміщені на сайті товариства.

Позичальник ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних ним умов кредитування. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», позичальник зобов`язався щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти, проте своїх зобов`язань належним чином не виконувала.

17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір факторингу № 171221, на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 02 листопада 2021 року з усіма наступними додатками та змінами.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, позичальником не виконані зобов`язання по кредиту, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки позичальником не повернуті.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 02.11.2021 у розмірі 136 410,35 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 99 708,14 грн, заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 2,75 грн, заборгованості по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена) - 36 699,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висновок суду про укладення між сторонами кредитного договору є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він зроблений на підставі роздруківки, яка не містить підпису сторін. Відтак не відповідає обставинам справи та сталій практиці Верховного Суду висновок суду щодо погодження між кредитодавцем та позичальником умов кредитного договору, у тому числі і відсоткової ставки.

Вказує, що підписання паспорту споживчого кредиту не може свідчити про узгодження сторонами погодження істотних умов договору та взагалі його укладення з дотриманням форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначає, що надані позивачем докази про отримання позичальником коштів за кредитним договором, а саме платіжна інструкція, не посвідчені належним чином, не є належними та допустимими. Крім того, надана позивачем платіжна інструкція містить інформацію про перерахування коштів в сумі лише 46 477,47 грн, а у графі «призначення платежу» вказано, що кошти перераховано в рахунок погашення заборгованості.

Також вказує, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту, при цьому зміст кредитного договору не містить умов про наявність у кредитодавця права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту, а нібито узгодження такого права на підставі Умов та правил є необґрунтованими, оскільки такі умови не були підписані позичальником.

Наголошує, що передбачений нібито укладеним кредитним договором строк повернення кредиту спливає лише 02.11.2026, що є самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, у договорі факторингу від 17.12.2021 жодним чином не зазначається будь-яка інформація, яка могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до відповідача, а саме: прізвище, ім`я та по батькові, номер кредитного договору та інші дані.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «ТАСКОМБАНК» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 02 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 102 139,58 грн на строк 60 місяців - до 02.11.2026, а позичальник зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту шляхом внесення періодичних щомісячних платежів згідно графіку платежів, наведеного у пункті 1.3. кредитного договору (а. с. 7-9, 10-11).

Кредит наданий безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору та за дорученням позичальника сплачено за рахунок отриманого кредиту: 46 477,47 грн у погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 09.02.2021 у АТ «ТАСКОМБАНК»; 36 012,53 грн у погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 200349836 від 14.06.2021 у ПАТ «БАНК ФОРВАРД»; 14 566,08 грн оплати страхового платежу за договором страхування № -С від 02.11.2021 ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; 300 грн оплати за пакет послуги «Охоронець Кредит Маркет 12» у ТОВ «МайСайфеті»; 659 грн оплати за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» в ТОВ «ЦФР» (пункти 1.2., 1.4. Кредитного договору), що загалом складає.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язалась сплатити початковий процент при наданні кредиту у розмірі 5% від суми кредиту - 4 124,50 грн, а також сплачувати проценти за кредитом у фіксованій сумі у розмірі 2,49% від суми кредиту згідно з графіком платежів з урахуванням пільгового періоду, а саме: по 2 543,28 грн щомісячно, починаючи з 06.12.2021 по 05.11.2026, а також річний процент за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми боргу за договором згідно графіку платежів.

Пунктом 3.3 кредитного договору встановлено, що всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (публічна частина) редакція від 30.08.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФК» www.kreditmarket.ua, з яким позичальник ознайомилась до укладення цього договору та до яких приєднується, підписавши цей Договір.

17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір факторингу № 171221, на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 02 листопада 2021 року на суму 102 731,68 грн з усіма наступними додатками та змінами (а. с. 20-32).

28 квітня 2023 року за вих. № 9861/70.2.1 АТ «ТАСКОМБАНК» направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості по кредиту станом на 26.04.2023 у розмірі: 75 222,25 грн - основного боргу; 24 485,89 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; 0,62 грн - строкова заборгованість за процентами; 2 119,40 грн - строкова заборгованість за щомісячними процентами; 29 069,62 грн - прострочена заборгованість за щомісячними процентами й надано строк для повернення кредиту та сплати нарахованих процентів протягом 30 днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику (а. с. 111).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з презумпції правомірності правочину, який не визнаний судом недійсним, та за яким у позичальника ОСОБА_1 виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитом, яке належним чином в установлений договором строк нею не виконувалось, а тому позивач, як правонаступник кредитора, вправі вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції повною мірою погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

До відносин споживчого кредитування застосовується Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII та Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Зокрема, частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII встановлено право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці.

При цьому кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У справі № 638/13683/15-ц Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 червня 2023 року викладено правові висновки, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги Закону та не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що спірні правовідносини ґрунтуються на споживчому кредитуванні, а отже при вирішенні спору підлягають застосуванню вимоги законодавства про захист прав споживачів, у тому числі щодо порядку реалізації кредитором права вимагати дострокового повернення споживчого кредиту.

На підтвердження направлення відповідачу повідомлення-вимоги від 28.04.2023 № 9861/70.2.1. щодо наявної заборгованості по кредиту станом на 26.04.2023 у сумі 75 222,25 грн основного боргу, строк повернення якого ще не настав, 24 485,89 грн простроченої заборгованості за основним боргом, 0,62 грн строкової заборгованості за процентами та 2 119,40 грн строкової заборгованості за щомісячними процентами, а також 29 069,62 грн простроченої заборгованості за щомісячними процентами, позивачем надано суду копію повідомлення, опису поштового вкладення, списку згрупованих відправлень Укрпошта Експрес та квитанції щодо оплати поштових послуг ПАТ «Укрпошта» від 29.04.2021, які факту належного повідомлення відповідача про порушення умов договору про споживчий кредит не доводять.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вручення відповідачу письмового повідомлення відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для дострокового стягнення коштів за споживчим кредитом, строк сплати яких ще не настав, є помилковими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, у відповідача ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, а відповідачем такі вимоги було отримано.

Разом з тим, з позичальника на користь банку підлягає стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення останнього до суду.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 1519/2-4141/11 (провадження № 61-5104св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21).

Звертаючись до суду у серпні 2023 року з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 136 410,35 грн, яка виникла станом на 05.07.2023, та складається із заборгованості по тілу кредиту, у тому числі простроченої, - 99 708,14 грн, заборгованості по річним процентам, у тому числі простроченої, - 2,75 грн та заборгованості по щомісячним процентам, у тому числі простроченим, - 36 699,46 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 02.11.2021, укладеному з позичальником ОСОБА_1 , станом на 05.07.2023 та встановленого спірним договором порядку повернення кредиту: кількості та розміру платежів, періодичності внесення (графіку платежів) вбачається, що розмір простроченої заборгованості відповідача станом на 05 липня 2023 року становив 30 072,12 грн по тілу кредиту та 36 699,46 грн нарахованих щомісячних процентів за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню прострочена заборгованість за кредитним договором № від 02.11.2021, яка виникла станом на 05 липня 2023 року, у загальному розмірі 66 771,58 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 30 072,12 грн та прострочені проценти за користування кредитом у межах заявлених позовних вимог - 36 699,46 грн.

В решті позовних вимог на суму 69 636,02 грн тіла кредиту та 2,75 грн процентів річних строк виконання зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 02.11.2021 ще не настав, тому вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» в цій частині є передчасними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанцій в частині дострокового стягнення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог позивача та зменшення суми стягнутої заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки при ухваленні оскарженого рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом як безпідставні, такі, що суперечать фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють кредитні правовідносини.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано апелянтом, що спірний кредитний договір містить підпис позичальника ОСОБА_1 , цей договір не визнаний судом недійсним та з огляду на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) та обов`язковість договору (стаття 629 ЦК України), підлягає виконанню сторонами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кошти за кредитним договором не були надані, не відповідає пункту 1.4. договору та наявним у матеріалах справи належним та допустимим доказам здійснення банком платежів за рахунок отриманого кредиту за дорученням позичальника на загальну суму 102 139,58 грн з урахуванням 4 124,50 грн початкового проценту при наданні кредиту, що свідчить про факт укладення між сторонами спірного кредитного договору.

Укладений із дотриманням обов`язкової письмової форми, відповідно до вимог частини першої статті 1055, частин першої, другої статті 207 ЦК України, кредитний договір № від 02.11.2021 містить умови щодо розміру та типу процентної ставки за користування кредитом - 5% початковий процент при наданні кредиту та 2,49% щомісячних процентів від суми кредиту, а також 0,01% річних від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність погодження між кредитодавцем та позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

По справі встановлено, що за договором факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № від 02.11.2021, укладеним з позичальником ОСОБА_1 на загальну суму боргу 102 731,68 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021.

Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Проте, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідачем не доведено погашення заборгованості за спірним кредитним договором первісному кредиторові - ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», така заборгованість, що виникла станом на 05.07.2023, підлягає стягненню на користь позивача - АТ «ТАСКОМБАНК».

Таким чином, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню та зміні в частині визначення розміру простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором № від 02.11.2021.

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 69 636,02 грн тіла кредиту та 2,75 грн процентів річних - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про дострокове повернення коштів за кредитним договором № від 02.11.2021.

Зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором № від 02.11.2021 зі 136 410,35 грн до 66 771,58 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом у сумі 30 072,12 грн та прострочених процентів за користування кредитом - 36 699,46 грн станом на 05 липня 2023 року.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 1 313,82 грн понесеного судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 2 055,27 грн понесеного судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» сплатити ОСОБА_1 різницю покладених на сторони судових витрат у розмірі 741,45 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна