Справа № 444/3324/24
Провадження № 2/444/1205/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме гараж,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, у якому просить визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,6 кв. метрів, в гаражному АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він був членом гаражного кооперативу «Політ» в місті Нестеров (після перейменування м. Жовква), вніс як член кооперативу пайові внески в повному обсязі, тобто виконав свої зобов`язання перед кооперативом.

Однак, після розпаду СРСР кооператив не було перереєстровано, як наслідок, він не має можливості пред`явити довідку про моє членство в кооперативі та довідку на підтвердження внесення ним як членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, як наслідок, не може оформити право власності на належне йому майно, яке збудував на законних підставах.

В той же час просить суд взяти до уваги, що з рішення виконавчого комітету Нестеровської міської ради народних депутатів № 211 від 13 серпня 1987 року «Про затвердження рішень загальних зборів гаражного кооперативу «Політ» та надання його членам дозволу на будівництво автогаражів по АДРЕСА_1 в м. Нестерові» чітко вбачається, що він був членом даного гаражного кооперативу «Політ».

Враховуючи наведені обставини, вважає, що його право власності на гараж підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Глинна Наварія, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 27 грудня 2002 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 був членом гаражного кооперативу «Політ» у

АДРЕСА_1 відбулося на підставі постанови Верховної Ради України № 1652-XII від 11.10.1991 року.

З довідки № 03.07/1997, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 29 липня 2024 року, вбачається, що рішенням Жовківської міської ради № 490 від 08.10.1992 року «Про зміну назв вулиць м. Жовкви» змінено АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Нестеровської міської ради народних депутатів № 211 від 13 серпня 1987 року «Про затвердження рішень загальних зборів гаражного кооперативу «Політ» та надання його членам дозволу на будівництво автогаражів по АДРЕСА_2 » затверджено рішення № 7 від 08 серпня 1987 року засідання загальних зборів гаражного кооперативу «Політ» закріплено земельні ділянки площею 22,6 кв. м. кожна розміром 6,25 х 3,62 м по АДРЕСА_1 згідно плану розташування групи гаражів за наступними членами кооперативу, а саме ділянку № НОМЕР_1 за громадянином ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_3 . Дозволено будівництво гаража після одержання затвердженого проекту в архітектурно-планувальній групи при районному архітекторі і при неухильному дотриманні виданого проекту.

Як встановлено судом, на замовлення позивача було виготовлено будівельний паспорт на будівництво даного гаража, у якому серед інших документів, є акт розбивки будівель в натурі від 04.09.1987 року, з якого вбачається, що представник районного архітектора ОСОБА_2 в присутності представника виконкому Нестеровської міської Ради народних депутатів Багрій Б. М. провів розбивку гаража громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 в натурі.

Також у даному будівельному паспорті є проект будівництва господарських будівель від 04.09.1987 року, який складений інженером АПГ при райархітекторові ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним було збудовано гараж (машино-місце) в гаражному кооперативі «Політ» у місті Нестеров (після перейменування Жовква).

Із довідки № 1690, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26 березня 2024 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Політ» в місті Жовква Жовківського району Львівської області не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України місто Жовква належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.

З копії технічного паспорта на гараж (машино-місце) № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Політ» по АДРЕСА_1 Львівської області, який виготовлений Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 березня 2024 року вбачається, що гараж був побудований у 1988 році, фундамент стрічковий бетонний, стіни з цегли, покрівля з рубероїду, перекриття залізобетонне, підлога бетон. Площа гаража 20,6 кв.м.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Необхідно також врахувати позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 № 557/1209/16-ц, згідно з якою право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

З огляду на зазначене, правовий режим нерухомості визначається датою завершення будівництва, якою згідно з технічним паспортом на гараж (машино-місце) № НОМЕР_1 у гаражному товаристві «Політ» по АДРЕСА_1 Львівської області Львівської області, є 1988 рік.

Чинне на час побудови гаража законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна і виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до 2004 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на законних підставах побудовав гараж, однак, правовстановлюючий документ щодо належності йому зазначеного гаража він не має.

Гараж не є самочинним та самовільним будівництвом, так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, відповідно до чинного на час побудови законодавства. Чинне на час побудови гаража законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 2, 3, 8 ч. 3 ст. 10 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV державний реєстратор:

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

-під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії;

- формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 24 цього ж закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

02.05.2024 року ОСОБА_1 через представника звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Жовківської міської ради Львівського району Львівської області Вненкевич Галини про реєстрацію за ним права власності на гараж АДРЕСА_1 .

Державним реєстратором 07 травня 2024 року прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73000810, з якого вбачається, що державним реєстратором встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме подані документи, не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки в ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, а саме відсутня довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до підпункту б пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або

товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Згідно підпункту а пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28 червня 1991 року за позовами у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати

в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст.15 Закону України "Про власність".

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід мати на увазі, що судовий захист приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже ОСОБА_1 був членом гаражного кооперативу «Політ» в місті Нестеров (після перейменування м. Жовква), відомостей, що він не вніс як член кооперативу пайові внески в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання перед кооперативом немає.

Однак, як встановлено судом, після розпаду СРСР кооператив не було перереєстровано, як наслідок позивач не має можливості пред`явити довідку про моє членство в кооперативі та довідку на підтвердження внесення ним як членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, як наслідок не може оформити право власності на належне йому майно, яке збудував на законних підставах.

В той же час суд враховує, що з рішення виконавчого комітету Нестеровської міської ради народних депутатів № 211 від 13 серпня 1987 року «Про затвердження рішень загальних зборів гаражного кооперативу «Політ» та надання його членам дозволу на будівництво автогаражів по АДРЕСА_1 в м. Нестерові» чітко вбачається, що ОСОБА_1 був членом даного гаражного кооперативу «Політ».

В БТІ реєстрація права власності на гараж не була проведена.

Крім того суд бере до уваги, що позивач не має можливості зареєструвати право власності на гараж в державного реєстратора, оскільки в нього дійсно відсутні документи, які дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки в нього відсутні документи, що підтверджують набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, а саме відсутня довідка про членство особи в кооперативі та внесення ним як членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Водночас, враховуючи позицію відповідача, який не заперечує позовні вимоги, встановлені судом обставини та досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що право власності позивача на гараж підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,6 кв. метрів, в гаражному кооперативі «Політ» по АДРЕСА_1, Львівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 23 вересня 2024 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.