Постанова

Іменем України

16 квітня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6591/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Подільського районного суду м. Києва

від 05 грудня 2023 року

в складі судді Будзан Л. Д.

у цивільній справі №758/10237/23 Подільського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, 3% річних та інфляційних втрат

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак не сплачують за такі послуги, просив стягнути з останніх заборгованість за спожиті у період з 01.07.2015 по 30.06.2023 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 83 298,32 грн.

Також, позивач, посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконують зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути 3% річних в розмірі 6 644,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 34 088,58 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість за спожиті у період з 01.07.2015 по 30.06.2023 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 83 298 грн 32 коп., 3% річних в сумі 4 799 грн 84 коп. та інфляційні втрати в сумі 22 519 грн 42 коп.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто на користь позивача з кожного із відповідачів по 1 342 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", якою передбачено заборону нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню) та при цьому у даному Законі відсутня заборона нараховувати і стягувати компенсаційні втрати, як то 3% річних та інфляційні нарахування, які нараховуються на підставі ст. 625 ЦК України.

Зауважив, що положення ст. 549 ЦК України, які передбачають нарахування штрафу та пені і положення ст. 625 ЦК України, за якими нараховуються 3% річних та інфляційні втрати є різними за своєю правовою природою.

Зазначив, що суд першої інстанції також безпідставно застосував Постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206, якою встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за не повне внесення плати за житлово-комунальні послуги, оскільки не звернув уваги, що в розрахунку заборгованості у період дії воєнного стану 3% річних та інфляційні втрати не нараховувалися.

За наведених обставин просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2023 в частині відмовлених позовних вимог про у стягнення 3% річних та інфляційних втрат та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення суду від 05.12.2023 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується звітом про доставку до електронного кабінету в системі "Електронний суд" копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 136).

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення суду від 05.12.2023 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 137).

Відповідач ОСОБА_3 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення суду від 05.12.2023 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи повідомлений у відповідності до вимогп. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а. с. 138-140).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 03.10.2000 і по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а отже є споживачами послуг за цією адресою.

Згідно довідки ПрАТ "АК "Київводоканал" №7983/8/8/02-23 від 15.08.2023 та розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання і водовідведення за період з липня 2015 року по червень 2023 року заборгованість ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед Товариством за надані послуги з водопостачання та водовідведення становить 82 421 грн 60 коп., 830 грн 59 коп. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування та 46 грн 13 коп. - внески за обслуговування вузла комерційного обліку, що разом становить суму 83 298 грн 32 коп. (а. с. 13-16).

Рішення суду в частині стягнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення сторонами не оскаржено.

Відмовляючи частково в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що у період, за який виникла заборгованість, на всій території України було встановлено карантин, а на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов'язаних із поширенням коронавірусної хвороби та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Також суд виходив з того, що з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, на період дії якого згідно Постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 заборонено здійснення нарахування інфляційних втрат та процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасну або неповну сплату населенням за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Загальновідомим є той факт, що з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов'язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

В постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними засвоєю правовою природною.

У даній справі, що переглядається, позивачем до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пред`явлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відтак, доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для нарахування цих складових (3% річних та інфляційних втрат) ґрунтуються на вимогах закону та приймаються до уваги судової колегії.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020) та як наслідок дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

До того ж, суд першої неповно з'ясував обставини та не врахував, що в розрахунку заборгованості обрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який надано позивачем, останнім здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат до лютого 2022 року, тобто до введення на території України воєнного стану.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок не виконання відповідачами свого обов'язку з оплати житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість за спожиті у період з 01.07.2015 по 30.06.2023 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 83 298 грн 32 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, 3% річних становить 6 644,45 грн, а інфляційні втрати - 34 088,58 грн.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати не нараховувалися останнім з лютого 2022, тобто в період дії воєнного стану. Розмір нарахованої позивачем заборгованості не спростовано відповідачами.

Таким чином, з наведеного слідує, що у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 6 644,45 грн та інфляційні втрати у розмірі 34 088,58 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, оскільки судом першої інстанції стягнуто 3% річних в сумі 4 799,84 грн, а інфляційні втрати в сумі 22 519,42 грн, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в суді апеялційної інстанції 3% річних в сумі 1 844,61 грн (6644,45-4799,84) та інфляційні втрати в сумі 11 569,16 грн (34088,58-22519,42) відповідно.

Щодо розподілу судових витрат.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн, а за подання апеляційної скарги - 4 026 грн, що разом становить 6 710 грн (а. с. 9, 121).

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що з урахуванням мотивів даної постанови позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 710 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 3% річних в розмірі 1 844 (одна тисяча вісімсот сорок чотири) грн 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11 569 (одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн 61 коп.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати зі сплати судового збору в сумі 3 355 (три тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати зі сплати судового збору в сумі 3 355 (три тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн 00 коп.

Реквізити сторін:

Стягувач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»; місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; .

Боржник - ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник - ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська