Справа № 464/2620/24
пр.№ 2/464/1084/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Шманько О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення коштів,

встановив:

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4261362 від 18.05.2021 в розмірі 86 680 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалось на те, що 18.05.2021 з власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_1 подав заявку на отримання кредиту №4261362. ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого останній підтвердив прийняття умов кредитного договору №4261362 від 18.05.2021 і таким чином уклав договір про споживчий кредит. На підставі платіжного доручення 18.05.2021 відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Проте, відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання. 13.10.2021 згідно з умовами договору відступлення прав вимоги №07Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача. Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 86 680 грн.

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс»в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримала у повному обсязі та просила суд такий задовольнити, з підстав, що викладені у такому а також відповіді на відзив.

Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 20 000 грн., які фактично отримав під час оформлення кредиту. Вважає, що нарахування відсотків є несправедливим з огляду на те, що він є військовослужбовцем та під час проходження служби неодноразово скеровував товариству відповідні документи, які не були взяті до уваги.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що військовослужбовцям, призваним на військову службу в умовах воєнного стану, проценти за користування кредиту не нараховуються. Натомість товариством відхилялись надані відповідачем документи щодо проходження військової служби. Вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, зазначила, що матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження відповідачем умов кредитування та надання кредиту, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних не підтверджує проходження відповідачем верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. У матерілах справи відсутні відомості про те, що відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги». У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог статей 526, 1054, 1088 ЦК України. Надана позивачем копія платіжного доручення №46548175 від 18.05.2021 створена і підписана ТОВ «Мілоан» належним доказом про переказ коштів бути не може, оскільки надана копія створена самим кредитором. Разом з тим, на платіжній інстукції відсутній підпис уповноваженої особи банку, печатка банку, таким чином не можна, вважати, що вона підтверджує переказ коштів ОСОБА_1 , також відсутня відмітка про дату надходження та дату виконання платіжного доручення. Таким чином, без належного підтвердження факту перерахунку коштів, не можна, вважати, що відповідач отримав кошти в тих розмірах, які заявляє позивач. Окрім цього, у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, однак з наданого позивачем розрахунку заборгованості не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, наданий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо. Вважає, що виписки за рахунком або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 65 280 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за кредитним договором, адже тіло кредиту, як зазначає позивач становить лише 20 000 гривень. Вважає, вказана сума заборгованості по відсотках, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Як випливає з матеріалів справи, сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволеню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Згідно з Анкетою-заявою №4261362 від 18.05.2021 строк кредитування становить 30 днів. Покликаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» провис відмовити у задоволенні позовних вимог. Також звернулася до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат ТОВ «Діджи Фінанс» на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу є непропорційною та такою, що підлягає зменшенню враховуючи складність справи та фактичний час витрачений адвокатом.

Представник третьої особи ТОВ «Мілоан» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 18.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4261362, згідно з п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 30 днів надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8 000 грн., а позичальник повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 17.06.2021 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1400 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Також визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

Для укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_1 подав анкету-заяву на отримання кредиту №4261362. У такій анкеті-заяві визначено суму кредиту, строк дії та дату повернення кредиту, комісію та відсотки за користування кредитом тощо.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді та підписано такий електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За правилами частин 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за кредитним договором, суду надано копію платіжного доручення №46548175 від 18.05.2021, за яким ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 20 000 грн.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про витребування доказів, враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_1 факту укладення споживчого кредиту №4261362 від 18.05.2021 та отримання кредитних коштів у розмірі 20 000 грн.

Встановлено, що відповідно до договору факторингу №07Т від 13.10.2021, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» як фактором, та ТОВ «Мілоан» як клієнтом, останній зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №07Т від 13.10.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4261362 від 18.05.2021 на суму заборгованості 86 680 грн.

Також суду надані копії платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги.

Таким чином позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №4261362 від 18.05.2021 за період з 13.09.2021 до 20.02.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 86 680 грн., з яких: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 65 280 грн заборгованість за відсотками, 1400 грн комісія.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування таким та порядок повернення кредиту, комісію за надання кредиту, строк дії договору, тощо. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання.

При цьому, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не погашено, доказів протилежного суду не надано.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед позивачем як новим кредитором.

Разом із тим, відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит №4261362 від 18.05.2021, платіж повернення кредиту та сплати процентів повинен був бути внесеним відповідачем 17.06.2021 на загальну суму 26680 грн, яка включає: суму кредиту 20 000 грн., проценти за користування кредитом 5280 грн. та комісію за надання кредиту 1400 грн. Отже, за умовами договору про споживчий кредит №4261362 від 18.05.2021 сторони погодили строк його дії до 17.06.2021.

Разом з тим, відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору.

Відповідно до умов п. 2.2.3 після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором неможливо встановити обґрунтованого розрахунку процентів та періоду їх нарахувань, докази пролонгації кредитного договору відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами договору розмір процентів, що становить 5 280 грн., 1400 грн. комісії за надання кредиту, а також сума кредиту, отриманого відповідачем, у розмірі 20 000 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 680 грн.

Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За умовами частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі позивачем надано копії: договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; додаткової угоди №35 до вказаного договору; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10; детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом щодо стягнення кредитної заборгованості, згідно з яким виконано наступні роботи на загальну суму 6000 грн: правовий аналіз обставин 2 250 грн., складання позовної заяви та попереднього рахунку витрат 3 000 грн; формування додатків до позову 750 грн.; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.02.2024, в якому сторони підтвердили, що бюро надало клієнту, а останнє прийняло правничу допомогу на суму 6 000 грн. та клієнт немає претензій щодо виконаного, оплата професійної правничої допомоги здійснюється в повному обсязі при підписанні такого акту.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи суть спору та причини виникнення такого, обсяг виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання позивачу правничої допомоги, складність справи, ціну позову, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 1845 грн.

Окрім цього, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 750,94 грн.

Керуючись статями 13, 81, 89, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 243-А, а/с 897, ) заборгованість за кредитним договором №4261362 від 18.05.2021 в розмірі 26 680 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 243-А, а/с 897, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 94 копійки.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 243-А, а/с 897, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2024.

Головуючий Назарій ДУЛЕБКО