Справа № 331/3717/22
Провадження № 2/331/52/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненка М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Байрамової Д.А.,

за участю у режимі відеоконференції представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору районна адміністрація по Олександрівському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, у якому після уточнення позовних вимог просив: визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1.1 субота або неділя тижня, які наступають після дня народження дитини, з 10:00 до 19:00 год.; 1.2 у святкові або наступні за святковими дні (Новий рік, Різдво, Паска) з 10:00 до 19:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю без обмеження місця спілкування, без присутності матері, з поверненням дитини до матері після закінчення зустрічі; 1.3 спільний відпочинок з дитиною протягом року сумарно не менше 21 календарного дня за попередньою домовленістю з матір`ю доньки; 1.4 необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку, що передбачають безпосереднє фізичне спілкування між позивачем та донькою; зобов`язати відповідачку не чинити перешкод позивачеві в побаченнях з дочкою Ксенією та участі у її вихованні; зобов`язати відповідачку за два дні до запланованої зустрічі позивача з донькою надавати останньому інформацію про фактичне місце проживання доньки, а у разі настання змін повідомити про них негайно позивача.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що сторони з 08.11.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . У період спільного життя між позивачем та відповідачем виникали непорозуміння, у зв`язку з чим шлюб між ними було розірвано рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09.09.2020. Після розірвання шлюбу за спільною згодою батьків донька залишилася проживати з відповідачкою. З того часу у позивача постійно виникають конфлікти з відповідачкою з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Всі намагання позивача врегулювати даний спір призводять лише до сварок, оскільки відповідачка перешкоджає позивачеві бачитись із дитиною. Враховуючи той факт, що позивач проживає в місті Балта Одеської області, а відповідачка з донькою - у місті Запоріжжі, внаслідок значної відстані між цими містами у позивача немає можливості бачитися з донькою часто, а тому є необхідність спілкуватися з нею по телефону, але відповідачка штучно створює обставини, через які позивач не може цього робити. Оскільки мирним шляхом не вдалося домовитися вирішити спір, тому позивач вимушений був звернутися до суду для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідачки ОСОБА_6 27.02.2023 було подано до суду клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору районної адміністрації по Олександрівському району Запорізької міської ради як органу опіки та піклування. Крім того, у цей же день вона подала до суду відзив на позовну заяву, у якому, не заперечуючи проти необхідності спілкування дитини з обома батьками, а також враховуючи інтереси дитини і негативну поведінку позивача під час спільного проживання з відповідачкою, вона наполягала на встановленні такого способу спілкування доньки з батьком: один вихідний в місяць з 15:00 год. до 19:00 год.; вимога про проведення відпусток щороку у літній період, на її переконання, є передчасною, у зв`язку з чим вона може бути задоволена після досягнення дитиною дев`яти років, коли донька буде більш свідома та самостійна; в день народження дитини 25 квітня щороку з 08:00 год. до 14:00 год.; святкування державних свят України розділити порівну.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року було задоволено клопотання представника відповідачки і залучено до участі у розгляді даної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору районну адміністрацію по Олександрівському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2023 року було призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав, які викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подала, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідачки та її представника на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, також у дане судове засідання не з`явилася, але неодноразово надавала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписуючого пристрою.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 08.11.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Балтського районного суду Одеської області від 09.09.2020 у справі №493/434/20, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 12-13).

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.04.2017 (а.с.14).

Позивач постійно проживає у м. Балта Одеської області, що підтверджується відміткою у його паспорті серії НОМЕР_2 , виданому 24.11.2011, та характеристикою з місця проживання від 07.04.2021 (а.с.8,17).

Відповідачка разом із донькою та новим чоловіком постійно проживає у м. Запоріжжі, про що зазначено її представником у відзиві на позовну заяву.

Сторонами не заперечується, що через проживання у різних містах та складні особисті взаємовідносини між сторонами позивач не досить часто бачиться та спілкується з донькою.

У той же час, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений Сімейним кодексом України.

Одним із завдань сімейного законодавства є регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України).

Згідно із ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, дитина має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками та їх рідними. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття унормований ст. 150 СК України.

Згідно із ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Згідно зі ст. 157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той з батьків, з ким проживає дитини, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку.

Згідно зі ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Тому, зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При цьому, складні взаємовідносини між батьками дитини не можуть перешкоджати такому вихованню та спілкуванню.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 49 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» та п. 47 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ також наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судом встановлено, що між батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягнуто домовленості щодо участі позивача у вихованні дитини та особистого спілкування з нею.

Судом також враховано, що за змістом характеристики, виданої секретарем Балтської міської ради 07.04.2021, ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за характером спокійний, привітний, добрий, працьовитий, за час проживання на території міської ради скарг від сусідів щодо нього не надходило.

Як встановлено судом зі службової характеристики, виданої командиром роти зв`язку ТПУ ПВЗ та начальником польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_3 , старший солдат ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони, до виконання посадових обов`язків відноситься добросовісно, ініціативний, наполегливий, користується авторитетом та повагою товаришів по службі та командирів, постійно працює над підвищенням своїх знань (а.с.16).

Тому, зважаючи на позитивні характеристики позивача, суд приходить до висновку про те, що спілкування позивача з донькою не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При цьому, безпосередня участь позивача у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить реалізацію батьківських прав та виконання батьківських обов`язків позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, сприяти її повноцінному вихованню та гармонійному розвитку як особистості.

У той же час, відповідачка як мати, з якою дитина проживає постійно, не повинна перешкоджати спілкуванню позивача з донькою, а сприяти налагодженню їх особистого спілкування, підтримувати у дитини нормальний психологічний стан і не допускати формування у дитини негативного ставлення до батька.

Проте, у цій справі, заявляючи позовну вимогу про зобов`язання відповідачки не чинити позивачу перешкод у побаченнях з донькою та в участі у її вихованні , позивач та його представник не надали суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що такі перешкоди дійсно існували та порушені права позивача як батька підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Тому суд приходить до висновку, що ця позовна вимога ОСОБА_2 є необґрунтованою та, відповідно, задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд враховує таке.

У даній справі на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року 15.06.2023 районною адміністрацією по Олександрівському району Запорізької міської ради як органом опіки та піклування було надано до суду висновок щодо розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, у якому орган опіки та піклування вважає можливим визначити час і місце побачень батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою наступним чином: у суботу або неділю тижня, які настають після дня народження дитини, з 10:00 до 19:00 год.; спільний відпочинок протягом року сумарно тривалістю 21 календарний день за попередньою домовленістю з матір`ю.

Суд повністю погоджується на встановлення таких способів участі батька у вихованні дитини, оскільки вони визначені з урахуванням інтересів як самої дитини, так і інтересів обох батьків.

У той же час, під час судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами, що донька спілкується з батьком по телефону. Однак, таке спілкування обмежується, у тому числі, й через непорозуміння між батьками дівчинки.

Тому суд, для надання можливості батькові та доньці вибудовувати теплі та довірливі взаємовідносини, а також для забезпечення їм можливості оперативно вирішувати різноманітні питання, які можуть виникати у їх повсякденному житті, приходить до висновку про необхідність надання позивачу необмеженого спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

При цьому, суд наголошує на необхідності дотримання позивачем режиму дня дитини, а також на необхідності уникнення надмірного емоційного напруження для дитини під час такого спілкування.

Крім того, суд вважає недоцільним встановлення такого окремого способу участі батька у вихованні дитини як побачення батька з донькою у святкові або наступні за святковими дні (Новий рік, Різдво, Паска) з 10:00 до 19:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю без обмеження місця спілкування, без присутності матері, з поверненням дитини до матері після закінчення зустрічі.

Такий висновок ґрунтується на тому, що судом вже визначено можливість спільного відпочинку батька з донькою протягом року сумарно тривалістю 21 календарний день за попередньою домовленістю з матір`ю. При цьому, такий відпочинок може відбуватися, у тому числі, й у святкові або наступні за святковими дні.

Крім того, у цьому випадку суд також враховує необхідність надання дитині можливості проводити святкові дні з обома батьками. У той же час, оскільки батько наполягає на встановленні часу з 10:00 до 19:00 год., це позбавить матір дівчинки можливості провести час із донькою у святкові дні.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , а саме:

1.1 побачення батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 у суботу або неділю тижня, які настають після дня народження дитини, з 10:00 до 19:00 год.;

1.2 спільний відпочинок батька з дитиною протягом року сумарно тривалістю 21 календарний день за попередньою домовленістю з матір`ю доньки;

1.3 необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

При цьому суд враховує, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та після налагодження стабільного емоційного контакту із донькою, позивач не позбавлений права в майбутньому ініціювати зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини, якщо це буде відповідати їх інтересам.

Крім того, враховуючи поточну ситуацію в країні, яка вимагає від батьків необхідності забезпечити безпечні умови проживання дитини, для надання позивачу можливості брати участь у вихованні доньки суд вважає за можливе задовольнити також і позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачки за два дні до запланованої зустрічі батька з донькою надавати останньому інформацію про фактичне місце проживання (перебування) доньки, а у разі настання змін повідомити про них негайно позивача.

У той же час, суд зазначає, що всі інші доводи відповідача та її представника, а також надані ними докази не спростовують зазначених вище висновків суду.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Тому, зважаючи на все викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними і обґрунтованими лише частково, а тому вважає, що вони підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору районна адміністрація по Олександрівському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

1.1 побачення батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 у суботу або неділю тижня, які настають після дня народження дитини, з 10:00 до 19:00 год.;

1.2 спільний відпочинок батька з дитиною протягом року сумарно тривалістю 21 календарний день за попередньою домовленістю з матір`ю доньки;

1.3 необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

Зобов`язати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) за два дні до запланованої зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 надавати останньому інформацію про фактичне місце проживання (перебування) доньки, а у разі настання змін повідомити про них негайно ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 вересня 2024 року.

Суддя: М.В. Антоненко