Справа №345/5029/24
Провадження № 2/345/1283/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юрчака Л.Б.

секретаря Пилипів Н.П.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно (майно колишнього колгоспного двору) в порядку спадкування за законом, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла колишній член колгоспного двору рідна бабця позивачки ОСОБА_4 . Померла залишила заповіт, на підставі якого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Концевич Д.М. на ім`я позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які на день смерті належали спадкодавцю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер колишній голова колгоспного двору рідний дід позивачки ОСОБА_5 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , частка зазначеного жилого будинку на праві особистої власності зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 . Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , а також після смерті голови колгоспного двору спадкодавця ОСОБА_5 , та після смерті члена колгоспного двору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , - відкрилася спадщина. Державним нотаріусом позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, житловий будинок належить членам колгоспного двору та не визначено частки кожного члена колгоспного двору в у спільній сумісній власності, та рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що оскільки її конституційне право на власність порушено, а іншим способом його захистити, в неї не має можливості, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 не з`явилися, однак представник позивачки ОСОБА_7 подав суду заяву, в якій зазначив, що у зв`язку з повним визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, просить суд провести розгляд справи в порядку письмового провадження в його та позивача відсутності та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі.

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позову, згідно якої просить суд провести розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, підтримує, та просить суд задоволити їх в повному обсязі та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Також ствердив, що раніше подавав письмову заяву нотаріуса про те, що добровільно відмовився від свого законного права на частку в майні колишнього господарського двору та від участі у виділі права власності на частку в житловому будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також від отримання свідоцтва на зазначене майно в користь позивачки.

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_3 також не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позову, згідно якої просить суд провести розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, підтримує, та просить суд задоволити їх в повному обсязі та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Також ствердила, що раніше подавав письмову заяву нотаріуса про те, що добровільно відмовилася від свого законного права на частку в майні колишнього господарського двору та від участі у виділі права власності на частку в житловому будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також від отримання свідоцтва на зазначене майно в користь позивачки.

Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідачі по справі визнали вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла колишній член колгоспного двору рідна бабця позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16.09.1980 року, яке видане Кропивницькою сільською радою Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 43 від 16.09.1980 року, (а.с. 19).

Померла залишила заповіт, на підставі якого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Концевич Д.М. на ім`я позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які на день смерті належали спадкодавцю ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується свідоцтвом від 06.04.1981 року та дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія НОМЕР_2 від 06.04.1981 року, (а.с. 20, 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер колишній голова колгоспного двору рідний дід позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 16.03.2009 року, яке видане Кропивницькою сільською радою Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 від 16.03.2009 року, (а.с. 24).

28 травня 2009 року, виконавчим комітетом Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, на підставі заяви позивачки, у відповідності до роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 25.12.1992 року № 13 «Про зміни порядку оформлення права власності у колгоспних дворах», та на виконання наказу Міністерства юстиції України № 86/5 від 22.01.2009 року «Про затвердження змін до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», було винесено рішення №26. Відповідно до зазначеного рішення, виконавчий комітет Кропивницької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області вирішив оформити право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянами, які станом на 14.02.1990 року проживали (згідно запису господарської книги №3) в даному господарстві в долях, а саме:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

2. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 -1/2.

3. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 23).

Калуським відділом ДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 03.08.2024 року за № 960/6-16/77 (а.с. 64), надано відповідь на адвокатський запит №42/44 від 02.08.2024 року (а.с. 63). Відповідно до зазначеного листа, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , Калуським відділом ДРАЦС 31.01.2022 року складено актовий запис №70.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , яке видане на підставі рішення виконкому Калуської районної ради народних депутатів № 17 від 14 лютого 1990 року та яке зареєстроване в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 514 від 15.04.2001року в Івано-Франківському ОБТІ, частка зазначеного жилого будинку на праві особистої власності зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 , (а.с. 31).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи відучасті в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно.

У відповідності до ст. 121 того ж Кодексу володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років.

Згідно ч. 2 ст. 123 зазначеного вище Кодексу, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статтей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при не довгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після смерті голови колгоспного двору спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті члена колгоспного двору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , - відкрилася спадщина на наступне спадкове майно, а саме:

1.На будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке складається із:

а/ житлового будинку під літерою «А», загальною площею 95,6 кв. м.; з яких житлова площа складає 39,3 кв. м.; допоміжна площа складає 56,3кв .м.;

б/ стайні під літерою «Б», площею 29,0кв. м.;

в/ стодоли під літерою «В», площею 43,4кв. м.;

г/ сараю під літерою «Г», площею 16,7кв. м.;

ґ/ сараю під літерою «Д», площею 5,8кв. м.;

д/ вбиральні під літерою «Е», площею 1,0 кв. м.;

е/ криниці під № 1», площею 4 мПг.;

є/ воріт під № 2, площею 5,8кв. м.;

ж/ воріт під № 3, площею 5,6кв. м.;

з/ огорожі під № 4, площею 5,6кв. м.;

и/ огорожі під № 5, площею 60,6 кв.м.

Вищезазначене підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 24.07.2023 року, який виготовлений ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» та витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: ТІ01:3990-2316-1560-4632, інвентаризаційна справа № 9607(32-36, 38-42).

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 17 червня 2024 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «КАБІНЕТ ОЦІНКИ «АРКТУС», що діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності, виданого Фондом державного майна України № 166/2024 від 03.04.2024 року, ринкова вартість домоволодіння, загальною площею 95,6кв. м., житловою площею 39,3кв. м., , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 120 000 грн. (43-57).

Таким чином, загальна вартість спадкового майна становить 120 000 грн. (сто двадцять тисяч гривень нуль копійок).

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, з письмовими заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Однак постановою від 19 вересня 2023 року в.о. державногонотаріуса Калуського районного, нотаріального округу Івано-Франківської області Федини А.М., позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, житловий будинок належить членам колгоспного двору та не визначено частки кожного члена колгоспного двору в у спільній сумісній власності, та рекомендовано звернутися до суду (59).

Крім позивачки, інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавців, не укладався.

Відповідачами по справі є - рідна сестра позивачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та рідний брат позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від прийняття спадщини відмовились в користь позивачки, про що подали власноручно письмові заяви нотаріусу та про що також особисто підтвердити в заявах про визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Відповідно до заяви позивачки до державного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу про прийняття спадщини від 02.07.2009 року та заяви від 23.05.2023 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, (спадкова справа № 241/2009), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - прийняла спадщину.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Стаття 386 ЦК України говорить про те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У ст. 392 ЦК України зазначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Через наявність відмови приватного нотаріуса, позивачка не може скористатися своїм правом на оформлення в установленому порядку спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Отже, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову приватного нотаріуса у видачі позивачці, як спадкоємцю за законом, свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 21 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка не відмовився від прийняття спадщини.

Згідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, після смерті смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також після смерті голови колгоспного двору спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті члена колгоспного двору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - прийняла спадщину.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі ст.ст.355, 328, 372, 1216, 1223 ЦК Украни, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно (майно колишнього колгоспного двору) в порядку спадкування за законом- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП - НОМЕР_4 , право власності на наступне спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкодавцю ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкодавцю ОСОБА_6 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: на майно колишнього колгоспного двору - на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в цілому, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: