ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/115/24Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/721/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника апелянта - Булави О.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/115/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат БУЛАВА Олександр Петрович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року (ухвалене суддею Коротичем І.А., дата складення повного тексту судового рішення - 22 травня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_3 (далі - позивачка, апелянтка), в інтересах якої діє адвокат Булава Олександр Петрович, звернулася до суду з позовом до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що вона з 2012 року проживає у будинку АДРЕСА_1 , який пустував. Вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належав ОСОБА_4 на право особистої власності. Про вказану обставину позивачці стало відомо лише після отримання довідки з Кременецького РК БТІ від 20 червня 2023 року за №23. Із 2012 року ОСОБА_3 проживає в даному будинку та здійснює за ним догляд, однак до недавнього часу їй не було відомо, хто є власником будинковолодіння. 20 червня 2023 року позивачка звернулася в Кременецьку державну нотаріальну контору з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нотаріус в роз`ясненні щодо порядку спадкування у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовив, оскільки нею не представлено доказів родинних відносин. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

За період проживання до позивачки ніхто жодних претензій з приводу володіння даним будинковолодінням не пред`являв, позовів про його повернення не заявляв.

З огляду на викладене позивачка просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Булава Олександр Петрович, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент поселення у житловий будинок позивачці не було відомо, що ОСОБА_4 є власником будинковолодіння. Після смерті ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 в житловому будинку ніхто не проживав, через що позивачку разом з родиною в будинковолодіння поселила сільська рада, оскільки родина ОСОБА_3 не мала де проживати, що підтверджено в судовому засіданні показами свідків. Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 добросовісно володіла нерухомим майном та вживала заходів щодо забезпечення його охорони. Більше того, Лопушненська сільська рада визнала позовні вимоги.

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників у справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянтки - адвокат Булава Олександр Петрович апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник Лопушненської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Булави О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 , згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 23 лютого 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Кременецької районної Ради народних депутатів за №59 від 21 лютого 1989 року (а.с.11).

Згідно довідки №23 від 20 червня 2023 року, виданої фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 , станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Кременецькому РК БТІ, Р№30, книга №1, за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної ради 23 лютого 1989 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2003 року (а.с.8).

Згідно довідки №355 від 16 червня 2023 року, виданої Лопушненською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала в житловому будинку АДРЕСА_1 , з нею на день смерті проживав її син - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 вересня 1951 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження № 13. Його матір`ю записана ОСОБА_4 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22 грудня 2011 року (а.с.9).

Згідно довідки №354 від 16 червня 2023 року виданої Лопушненською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та проживав в житловому будинку АДРЕСА_1 , з ним на день смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.17).

Згідно довідки №264 від 25 лютого 2014 року, виданої Лопушненською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, на день видачі права власності та станом на 15 квітня 1991 в житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали слідуючі особи: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) по 16 грудня 2003 року, та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) по 20 грудня 2011 року, і більше ніхто не зареєстрований та не проживав (а.с.19).

Як вбачається з акту обстеження на факт проживання в житловому будинку №59 від 29 червня 2023 року, складеного комісією у складі депутата сільської ради ОСОБА_7 , сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 2012 року проживає ОСОБА_3 , яка здійснює догляд за будинком, оплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт (а.с.16).

Згідно висновку про вартість майна від 03 липня 2023 року, складеного оцінювачем О.Білоус, ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 37300 (тридцять сім тисяч триста) гривень без ПДВ (а.с.20).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 червня 2023 року, виданої Кременецькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що нею не представлено доказів родинних відносин (а.с.14).

Згідно інформації Кременецької державної нотаріальної контори спадкова справі після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводилася, інформація в спадковому реєстрі відсутня (а.с.40-41).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що вони є сусідками позивачки, проживають з нею на одній вулиці. Позивачка проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року з дозволу посадових осіб Лопушнівської сільської ради.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Її дочка проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своїми дітьми з 2012 року та чоловіком, який у 2014-2015 роках залишив їх проживати самими в тому будинку. В 2012 році представники Лопушнівської сільської ради поселили позивачку з сім`єю в цей будинок, оскільки він пустував, власники повмирали, а позивачка потребувала житла.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 та від 01 червня 2023 року у справі 946/3769/20.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 вказала, що з 2012 року вона добросовісно та відкрито володіє спірним будинком.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що на момент поселення у вищевказаний житловий будинок позивачці не було відомо, хто є його власником, оскільки дозвіл на поселенням позивачці надано сільською радою, що підтверджено в судовому засідання в суді першої інстанції показами свідків.

Отже матеріалами справи встановлено факт, що позивачка при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати хто є власником житлового будинку і чи є такий взагалі.

Більше того, апеляційним судом встановлено, що на момент поселення позивачки у вищевказаний житловий будинок попередній його власник - ОСОБА_4 , померла. Також помер і її син - ОСОБА_5 , який залишився проживати в спірному житлі після смерті матері.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує той факт, що відповідачем у даній справі позов ОСОБА_3 визнано в повному обсязі (а.с.30).

Враховуючи наведе, колегія суддів приходить висновку, що позивачка достовірно довела наявність підстав для набуття нею права власності на спірне будинковолодіння за набувальною давністю, оскільки вона безперервно, відкрито, добросовісно користується, володіє нерухомим майном протягом більше 10 років.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання місцевого суду на те, що будинок відповідними органами не ставився на облік як безхазяйна нерухома річ, оскільки це не є обов`язковою умовою набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Таким чином доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат БУЛАВА Олександр Петрович - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Лопушненської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_13 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 23 лютого 1989 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 вересня 2024 року.

Реквізити учасників:

Позивачка: ОСОБА_3 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: Лопушненська сільська рада, адреса: Тернопільська область, Кременецький район, с.Лопушне, вул. Т. Шевченка, 12, .

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак