Справа № 549/411/23
Провадження № 2/549/15/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Чорнухинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Глущенко Н.М.

з участю секретаря- Зуб Р.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю, в якому вказала, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , баба ОСОБА_4 до виходу на пенсію за віком працювали в місцевому сільськогосподарському підприємстві імені Леніна, пізніше реорганізованого в КСП ім.Леніна.

При розпаюванні майна та земель сільськогосподарського підприємства, батьки та бабуся отримали земельні ділянки.

Після ліквідації колгоспу, вони переконавшись, що автогараж № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 нікому не належить, почали користуватися та володіти даним нерухомим майном.

Починаючи з 2002 року її батьки, бабуся та вона проживали в одному будинку та користувалися одним автогаражем, зберігали в ньому зерно, сільськогосподарський реманент, фураж для худоби, ремонтували його.

З 2010 року позивач ОСОБА_1 користувалася цим гаражем одноосібно і користується ним по теперішній час.

Юридично оформити право власності на автогараж №1, не має змоги, так як відсутні правовстановлюючі документи.

Тому позивач вважає, що набула права власності на майно в порядку набувальної давності та просить визнати за нею право власності на автогараж площею 98,5 м2, який розташований в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , та просив провести розгляд справи у його відсутності. Відзиву на позов відповідачем не подано.

Згідно ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також баба ОСОБА_4 до виходу на пенсію працювали в КСП ім.Леніна.

Після ліквідації колгоспу, вони переконавшись, що автогараж № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 нікому не належить. Почали користуватися та володіти даним нерухомим майном.

Починаючи з 2002 року позивач ОСОБА_1 її батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та баба ОСОБА_4 проживали в одному будинку та користувалися одним автогаражем №1, зберігали в ньому зерно, сільськогосподарський реманент, фураж для худоби, ремонтували його, що підтверджується записами в погосподарській книзі №1 на 2011-2015 роки відносно домогосподарства, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

З 2010 року позивач ОСОБА_1 користувалася цим автогаражем №1 одноосібно і користується ним по цей час.

Крім того, даний факт підтверджено показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_1 користується приміщенням автогаражу №1 відкрито та безперервно понад 10 років, використовує його, як складське приміщення та доглядає за ним.

Родинні відносини позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача серія НОМЕР_2 від 26.06.1984, копією посвідки про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_4 від 18.07.1967.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Мокіївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 23 серпня 2018 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 виданого Виконавчим комітетом Мокіївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 06 серпня 2014 року.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2019 року видно, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна матері ОСОБА_3 .

05 грудня 2023 року ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на автогараж №1 боксового типу, а також присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 19-23).

Згідно довідки виданої Чорнухинською селищною радою №124 від 11.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користується гаражем № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 з 2010 року по теперішній час. Чорнухинська селищна рада не заперечує з приводу того, щоб позивач і надалі користувалася гаражем.

Із довідки виданої КП «Лубенське МБТІ» від 30.11.2023 видно, що право власності на нерухоме майно, автогараж №1 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018р, по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 7 лютого 2014 року, згідно якої вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відсутність реєстрації права власності в даному випадку не перешкоджає визнанню права власності за набувальною давністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2010 року по цей час відкрито, безперервно володіє і користується спірним нерухомим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно з позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №465/6560/15-ц, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати)про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном(у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 з 2010 року відкрито, безтитульно, безперервно володіє і користується автогаражем № НОМЕР_1 , розташованим за адресою АДРЕСА_1 , попередній власник майна або його правонаступник не зверталися із вимогою про повернення майна із незаконного володіння, при цьому попередній власник майна ліквідований як юридична особа, правонаступника немає, орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади на майно не претендує, визнав позовні вимоги в повному обсязі, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є всі наявні підстави передбачені законом для задоволення позову.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .

Керуючись ст. ст. 15-16, 328, 344, 405 ЦК України, ст 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чорнухинської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , облікова картка платника податків НОМЕР_7 , право власності на автогараж № НОМЕР_1 площею 98,5 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 січня 2024 року.

Суддя Н.М.Глущенко