Справа № 369/5159/23
Провадження № 2/369/1057/24
16.04.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Мельник А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/5159/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
11 квітня 2023 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 10 червня 1997 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №171. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». Від шлюбу мають дітей: дорослих - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , 2002 року народження та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2
Сімейне життя з відповідачкою не склалось. У сторін постійно виникали сварки, в основному пов`язані з тим, що вона зловживала спиртними напоями.
11 жовтня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким шлюб, зареєстрований 10 червня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №171 - розірвав. В рішенні суду також зазначено про зміну ОСОБА_2 прізвища на « ОСОБА_2 ». Дане рішення набрало чинності 16 листопада 2018 року.
Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу відповідачка добровільно залишила дітей, своє постійне місце проживання в м. Боярка та виїхала в невідомому напрямку. Згідно неперевіреної інформації вона нібито проживає в м. Одеса, але точна адреса її проживання на даний час невідома.
З цього часу малолітній ОСОБА_7 проживає разом із позивачем - його батьком за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як його мати втратила материнські почуття до нього і не цікавиться його життям, його долею, так як ні разу з ним не зустрічалась.
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Служби у справах дітей Боярської міської ради в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив вирішити питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Служба у справах дітей Боярської міської ради зробила висновок, згідно якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі даного висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради, Виконавчий комітет Боярської міської ради враховуючи заяву позивача, прийняв рішення від 19.01.2023 року №9/63, згідно якого вирішив: вважати за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, позивач зазначає, що у висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради зокрема зазначено що мати малолітнього ОСОБА_13 не мешкає разом із сином та не приймає участі у вихованні дитини з 2018 року, з моменту розлучення, не цікавиться особистим та шкільним життям, матеріально не забезпечує, аліменти не сплачує. Не намагається спілкуватися з дитиною.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою від 08 травня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 11 вересня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду.
В судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася.
Третя особа - Служба у справах дітей Боярської міської ради в судове засідання не з`явилася. Представник служби у справах дітей надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 червня 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 171, було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/3420/18 від 11 жовтня 2018 року.
Від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2011 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №318. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року №9/63 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом цього висновку, малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Обстеження умов проживання було проведено Службою у справах дітей Боярської міської ради. В ході обстеження встановлено, що квартира загальною площею (56,5 м?), з належними умовами для проживання, централізоване газопостачання, електроенергія, водопостачання та водовідведення, сім`я забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання дитини, у дитини окрема своя кімната облаштована всім необхідним, мебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. В кімнаті є місце для навчання, ігор, сну, для складання особистих речей.
На підставі всіх розглянутих документів та згідно чинного законодавства Служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки остання втратила материнські почуття до дитини - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться його життям, його долею, не виявляє бажання зустрічатися з дитиною.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року №9/63 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).
Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно ОСОБА_2 застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_2 , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку мати на краще неможливо, і лише за наявності вини в її діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.
Позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо.
Повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки немає однозначних підстав вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Фінагеєва