Провадження № 2-п/756/118/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м.Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шролик І.С., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2021 року позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32626,08 грн., послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22849,14 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 26990,01 грн., та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8217,06 грн., витрати пов?язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням від 13 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 18 вересня 2024 року звернулася до Оболонського районного суду міста Києва зі заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення, поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, зобов`язати КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» повернути зайво сплачені грошові кошти, залучити до участі у справі в якості третьої особи ОСББ. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що ознайомилась із рішенням в травні 2024 року. Також зазначає, що рішення перебувало на примусовому виконанні з січня 2022 року. З пенсійного забезпечення відбувалось утримання на виконання рішення суду. Через брак юридичної обізнаності, похилий вік, відсутність коштів на юридичну допомогу пропустила процесуальний строк оскарження судового рішення, на думку заявника, з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши підстави порушеного клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження заочного рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Законодавець встановив обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України установлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі 756/11081/20, містяться висновки, що частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин висновок ВП ВС сформований у постанові від 12 червня 2024 року, в якому сформована необхідність відступу від висновку, сформульованого у постанові ВП ВС від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21).

Як встановлено з матеріалів справи, заочне рішення ухвалено Оболонським районним судом міста Києва 13 вересня 2021 року (а.с.67-70). Стягувач звернувся до суду зі заявою про видачу виконавчих листів та отримав їх 08 червня 2023 року (а.с.71-72).

Заявниця ОСОБА_1 зазначає, що повний текст заочного рішення нею одержано 01 травня 2024 року, що також доводиться записом та її підписом на обкладинці справи.

У резолютивній частині заочного рішенні відповідачці роз`яснено строк та порядок подання заяви про його перегляд.

Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку ОСОБА_1 подано до суду згідно штампу вхідної кореспонденції суду 17 вересня 2024 року, при цьому причину подання заяви про перегляд заочного рішення суду поза межами строку з дня одержання його повного тексту заявниця обґрунтовує юридичною необізнаністю та відсутністю коштів на послуги адвоката.

Окрім того, як вбачається із документів, наданих відповідачем до поданої заяви, 01 травня 2024 року сформовано витяг в реєстру відкритих виконавчих проваджень №72653963, де вона є боржником; сформовано довідку АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2024 року з якої вбачається, що 25 жовтня 2023 року, 30 листопада 2023 року, 22 лютого 2024 року відбувалось стягнення карткового рахунку ОСОБА_1 за виконавчим провадженням. Також надані документи про повірку засобів вимірювальної техніки, актів обстеження, актів обстеження/заміни вузла обліку, копії паспорта.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про відсутність поважних обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суд зі заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк, а тому її клопотання про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 вересня 2021 року.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 вересня 2021 року - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шролик І.С.