Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/8096/23
Провадження № 2/279/340/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/8096/23 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Іщук Аліна Володимирівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що постійно не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.01.2022 року виданим Коростенським відділом ДРАЦС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводиться рідною дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.02.1999 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 18.01.2006 року, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.05.2014 року.

Відповідно до довідки №76/2 від 01.11.2023 року, виданою Спілкою голів окружних будинкових, вуличних комітетів та акту від сусідів, на день смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею була зареєстрована та проживала її дочка ОСОБА_1 , а також була зареєстрована її внучка, відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на день смерті ОСОБА_3 , не проживала разом із нею з січня місяця 2003 року по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 06.04.2011 року та доводиться рідним братом ОСОБА_1 і сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 18.12.2007 року, а також батьком ОСОБА_2 , відповідачці за позовом.

Згідно довідки та акту від сусідів № 75/3 від 01.11.2023 року, виданих Спілкою голів окружних будинкових, вуличних комітетів, ОСОБА_1 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм братом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки останній потребував постійного догляду та вели спільне господарство. Поховання ОСОБА_4 проводила сестра ОСОБА_1 , самостійно за власні кошти.

Так, після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на житловий будинок, земельну ділянку та інше спадкове майно , що знаходиться за вищевказаною адресою,.

Оскільки спадщину у встановлений строк ОСОБА_1 прийняла (підтверджується довідкою №76/2 від 01.11.2023 року), то відповідно до вимог ч.3, ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач за позовом, ОСОБА_2 , до нотаріуса не зверталась та заяви про прийняття або відмову від спадщини не надсилала.

17.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку будинку. Так, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2023 року за № 462/02-14, нотаріусом встановлено, що « ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коростень Житомирської області.

З метою встановлення місця відкриття спадщини, ОСОБА_1 надано інформацію відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради № 1212/9 від 21.11.2021 року про те, що ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживали та були зареєстровані, на день смерті, спадкоємці, які мали право на спадкування, а саме її дочка - ОСОБА_1 та внучка - ОСОБА_2 , за правом представлення свого батька - ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , який спадкував би якби був живий на момент відкриття спадщини.

17 листопада 2023 року, після закінчення 6-ти місячного строку з моменту відкриття спадщини, ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом в розмірі цілої частки на майно ОСОБА_3 , що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Нотаріус вважає що зазначену дію не може бути вчинено в зв`язку з тим, що відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ч.3, ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.3.32 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року №282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. П.3.22 Глави 10 вказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно п. 4.1. Глави 10 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

На підставі викладеного, безспірно встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , за поданими документами, неможливо. Визнати ОСОБА_2 , яка згідно статті 1266 Цивільного кодексу України є спадкоємцем за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 такою, що спадщину не прийняла, так як була зареєстрована але не проживала фактично разом з померлою на день смерті, можливо тільки за рішенням суду такою що спадщину не прийняла, так як була зареєстрована але не проживала фактично разом з померлою на день смерті, можливо тільки згідно рішення суду.

На підставі вищевикладеного, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку, житлового будинку АДРЕСА_1 ».

У відповідності до вищевикладеного, для вирішення питання про оформлення ОСОБА_1 спадкових прав, виходячи з даної письмової відмови, нотаріус рекомендувала звернутися до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 такою що спадщину не прийняла, так як хоча і була зареєстрована, але фактично не проживала разом з померлою ОСОБА_3 на день її смерті.

Даний факт також можуть підтвердити в суді свідки, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить рішенням суду встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою : АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою що спадщину після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийняла.

Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність.

У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 70 років в м.Коростень, Житомирської області померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 27.01.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.02.1999 року. Зміна прізвища відбулась при реєстрації шлюбу, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 18.01.2006 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.05.2014 року.

З довідки №76/2 від 01.11.2023 року, виданою Спілкою голів окружних будинкових, вуличних комітетів та акту від сусідів, на день смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею була зареєстрована та проживала її дочка ОСОБА_1 , а також була зареєстрована її внучка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Акт, складений спілкою голів окружних будинкових комітетів від 01.11.2023 року вказує на те, що за адресою: АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 виданим 06.04.2011 року. Також наявна інформація, що останній доводився братом позивачу ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 , отже є спадкоємцем за правом представлення.

Позивач в судовому порядку просить встановити факт не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем.

В порядку цивільного судочинства за рішенням суду може бути встановлений юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а не зворотне.

Отже, на думку суду позивачем обрано не вірний спосіб захисту права.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14 - 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (№ 12-304гс18).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20).

Враховуючи викладене позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідача зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не підлягають задоволенню з підстав обрання ОСОБА_1 неефективного способу захисту прав.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.16 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Іщук Аліна Володимирівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що постійно не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Представник позивача адвокат Іщук Аліна Володимирівна, місце знаходження: 11301, смт.Лугини, вул. М.Грушевського, 2, літ. А, Житомирська обл., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №000605 від 29.05.2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Суддя: Шульга О.М.