ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 641/6328/23

провадження № 22ц/818/1394/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3 , представниця відповідача - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року в складі судді Ященко С.О.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 03 серпня 2013 року перебувають у шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що протягом сумісного життя у них з відповідачем виникали непорозуміння. Виявилось, що у них різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Поступово вони стали чужими одне одному, припинили підтримувати шлюбні стосунки. Відповідач погрожував забрати у неї дітей, провокував конфлікти. За таких обставин відновлення сімейних відносин з відповідачем неможливе.

Просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_3 03 серпня 2013 року у Кам`янобродському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 255, вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 03 серпня 2013 року у Кам`янобрідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 255, - розірвано; після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_5 », стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_3 через представника подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права без урахування всіх обставин справи. Причини розлучення є формальними. Судом не враховано тривалість шлюбу майже 11 років, інтереси малолітніх дітей та наявність судових процесів, що тривають між сторонами у Німеччині. Суд не скористався правом надати їм строк для примирення. У заяві про перегляд заочного рішення він посилався на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

14 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких вона просила судове рішення залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити. При цьому вказала, що твердження відповідача про те, що він був неналежним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи є некоректним, оскільки неодноразово за клопотаннями його представника розгляд справи відкладався. Щодо строку на примирення пояснила, що таке питання під час розгляду справи в суді першої інстанції взагалі не виникало. На теперішній час можливість примирення або збереження сім`ї з відповідачем позивачка вважає неможливим. Її ставлення до відповідача значно погіршилося з моменту подання позову. Питання стосовно дітей вирішено. Діти залишилися проживати разом з нею в Німеччині за місцем її тимчасового проживання як біженки.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 03 серпня 2013 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 255 (а. с. 6).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7-9).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами. Їх фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 09 жовтня 2020 року № 6328- та № 6328- (а. с. 10-11).

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18 (провадження № 61-1658св20).

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що судом не враховано тривалість шлюбу та формальні причини розлучення судова колегія відхиляє, оскільки, вирішуючи спір суд з`ясував узагальнені причини припинення шлюбу, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, а сама по собі тривалість шлюбу не впливає на вирішення питання щодо його розірвання.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд не врахував інтереси дітей та наявність судових процесів, що тривають між сторонами у Німеччині, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність дітей не є безумовною підставою для збереження шлюбу з урахуванням того, що позивачка цього не бажає, а інші судові процеси не мають відношення до розгляду цієї справи. Спір щодо прав та обов`язків ОСОБА_3 і ОСОБА_1 стосовно дітей у даній справі не вирішується.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що суд не скористався правом надати подружжю строк для примирення, є безпідставними, оскільки надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Позивачка заперечувала проти збереження шлюбу та вважала примирення неможливим. Справа перебуває у провадженні суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції тривалий час, з жовтня 2023 року, та будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом цього часу до суду не надходило. З клопотаннями щодо надання строку для примирення, зупинення провадження у справі сторони ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не звертались.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, спростовуються заявами його представника ОСОБА_7 про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та про відкладення розгляду справи, призначеного на 14 грудня 2023 року о 09:40, які свідчать про його обізнаність про час та місце розгляду справи (а. с. 37-44).

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.