Дата документу 15.05.2024 Справа № 333/1379/13
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1379/13 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/786/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
УХВАЛА

15 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року за заявою про заміну сторони стягувача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про заміну сторони стягувача та поновлення строків у виконавчому листі у цивільній справі №333/1379/13-ц.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_5 посилається на те, що 19 січня 2016р. рішенням апеляційного суду Запорізької області було скасовано рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014р. по справі № 333/1379/13-ц та було ухвалено нове рішення, яким були задоволені позові вимоги ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в рахунок заборгованості за кредитним договором888 150, 86 швейцарських франків (21 777 459 грн. 09 коп.), стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі2 513 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі2 513 грн.

18 квітня 2016р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк (первісний кредитор) передав у повному обсязі, а ОСОБА_5 (новий кредитор) прийняла на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за Кредитним договором № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_3

18 квітня 2016р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1

якого Банк (первісний кредитор) передав у повному обсязі, а ОСОБА_5 (новий кредитор) прийняла на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за Договором поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_4 ..

Відповідно до Актів прийому передачі від 18.04.2016р., які є невід`ємною частиною договорів про відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки, Банк передав, а ОСОБА_5 прийняла оригінал Кредитного договору № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р. з усіма змінами та доповненнями, оригінал Договору поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р. з усіма змінами та доповненнями.

Таким чином, ОСОБА_5 набула прав кредитора, зокрема за Кредитним договором № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р.

Посилаючись на вищевикладене просила заяву задовольнити та замінити сторону стягувача у виконавчому листі його правонаступником та поновити строки для його пред`явлення.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_5 про заміну сторони стягувача у виконавчому листі, замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на правонаступника ОСОБА_5 , поновлено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 27.02.2024 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому листі та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується її прав та обов`язків, оскільки наразі в провадженні Комунарського районного суду перебуває на цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29.08.2014 року та договорів дарування від 29.08.2014 року та 18.02.2019 року, до якої у грудні 2023 року ОСОБА_1 залучено в якості співвідповідача.

На думку скаржниці, підставою звернення до суду з зазначеним вище позовом стала саме оскаржувана ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року.

23 квітня 2024 року від представника ОСОБА_5 ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_4 , ПАТ «ОТП Бпнк», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням

конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не

відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Такі засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,

свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (ч.3 ст.18 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06.12.2007 у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ((Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26.07.2005, заява № 39199/98).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» ((De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16.12.1992, заява № 12964/87).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у § 53 рішення від 19.06.2001 у справі «Kreuz v. Poland» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28.10.1998 у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №466/5766/13-ц, від 29.06.2021 у справі №201/751/14-ц, від 12.01.2022 у справі №761/41876/18, від 04.11.2019 у справі № 542/401/18, від 10.09.2020 у справі №757/66808/19-ц, від 17.06.2021 у справі № 626/2547/19.

Якщо у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі №0917/443/2012 (провадження № 61-16055св19) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) зазначено, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

Отже, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

За змістом наведених вище норм ЦПК України на суд апеляційної інстанції покладено обов`язок з`ясувати, чи вирішив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, та наявність/відсутність правового зв`язку між особою, яка не брала участі у справі (скаржником), і сторонами у справі.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19 та Верховний Суд у постановах від 18.09.2019 у справі № 905/943/18, від 17.05.2018 у справі№904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 09.07.2019 у справі № 905/257/18, від 12.09.2019 у справі №905/946/18, від 12.09.2019 у справі № 905/947/18 дійшли таких висновків:

"якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги;

особа, яка звертається з апеляційною скаргою на підставі статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме;

рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги".

Так, апеляційний суд встановив, що 19 січня 2016р. рішенням апеляційного суду Запорізької області було скасовано рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014р. по справі № 333/1379/13-ц та було ухвалено нове рішення, яким були задоволені позові вимоги ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в рахунок заборгованості за кредитним договором888 150, 86 швейцарських франків (21 777 459 грн. 09 коп.), стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі2 513 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі2 513 грн.

На виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2016р. у справі № 333/1379/13-ц виконавчі листи не видавалися.

18 квітня 2016р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк», Банк) та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк (первісний кредитор) передав у повному обсязі, а ОСОБА_5 (новий кредитор) прийняла на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за Кредитним договором № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_3 ..

Кредитний договір ML 201/317/2007 від 10.07.2007р. був забезпечений Договором поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_4 , за яким останній зобов`язався виконувати кредитній зобов`язання в солідарному порядку з позичальником.

18 квітня 2016р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк», Банк) та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк (первісний кредитор) передав у повному обсязі, а ОСОБА_5 (новий кредитор) прийняла на себе у повному обсязі право вимоги, що

належить первісному кредитору за Договором поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_4 ..

Відповідно до Актів прийому передачі від 18.04.2016р., які є невід`ємною частиною договорів про відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки, Банк передав, а ОСОБА_5 прийняла оригінал Кредитного договору № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р. з усіма змінами та доповненнями, оригінал Договору поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р. з усіма змінами та доповненнями.

Згідно із вимогами п. 8 Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за Кредитним договором в п`ятиденний строк з дня укладання даного договору шляхом надсилання боржнику відповідного повідомлення цінним листом із повідомленням про вручення.

На виконання вказаної вимоги Банк 19.04.2016р. надіслав ОСОБА_3 письмове повідомлення № 04/04 2016 про зміну кредитора, яким повідомив про перехід до ОСОБА_5 прав кредитора за Кредитним договором № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р.

Оскільки, 18.04.2016р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 , укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 набула право вимоги за кредитним договором укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 . ML 201/317/2007 від 10.07.2007р.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не брала участі у розгляді цієї справи в суді першої інстанції в якості сторони або третьої особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується її прав та обов`язків, оскільки наразі в провадженні Комунарського районного суду перебуває на цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29.08.2014 року та договорів дарування від 29.08.2014 року та 18.02.2019 року, до якої у грудні 2023 року ОСОБА_1 залучено в якості співвідповідача.

На думку скаржниці, підставою звернення до суду з зазначеним вище позовом стала саме оскаржувана ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року.

Однак, наведені скаржницею обставини не можуть бути визнані апеляційним судом такими, що підтверджують факт вирішення судом у оскаржуваній ОСОБА_9 ухвалі питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року жодних висновків суду щодо прав та обов`язків ОСОБА_9 не міститься і таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалось.

Крім того, встановлено, що предмет спору у цій справі стосується виконання судового рішення по справі № 333/1379/13-ц, яким були задоволені позові вимоги ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Вказане унеможливлює участь ОСОБА_9 у цій справі, оскільки вона не є учасником спірних правовідносин у ній.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_5 набула права кредиторської вимоги 18 квітня 2016р., коли між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі ПАТ «ОТП Банк», Банк) та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги Кредитним договором № ML 201/317/2007 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_3 , а також за Договором поруки № SR - ML 201/317/207 від 10.07.2007р., укладеним між Банком та ОСОБА_4 , тобто за 6 років до звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29.08.2014 року та договорів дарування від 29.08.2014 року та 18.02.2019 року.

Окрім цього, варто зазначити, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29.08.2014 року та договорів дарування від 29.08.2014 року та 18.02.2019 року на початку 2022 року, тобто майже за рік до винесення оскаржуваної ухвали, що повністю спростовує твердження апеляційної скарги щодо підстави звернення до суду з вищезгаданим позовом.

Колегія суддів зауважує, що той факт, що ОСОБА_1 залучена в якості співвідповідача у іншій цивільній справі жодним чином не свідчить, що у цьому конкретному спорі, вирішуючи справу, суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 щодо порушення зазначеним рішенням суду її прав, є безпідставними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційної скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

За таких обставин, враховуючи, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 362 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у цій справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: