Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3208/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/3208/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та припинення права на частку у спільному майні

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , поданими через адвоката Єгорова Сергія Олександровича,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року

та на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2023 року, які ухвалені під головуванням судді Дубовік О.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила визнати за нею право власності на 1/3 частину легкового автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом присудження на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації за його частку в спільному майні грошових коштів у сумі 88 734 грн.

Свій позов обґрунтовувала тим, що за час шлюбу з ОСОБА_3 ними придбаний автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Наразі вона є власником 2/3 частки вказаного рухомого майна, з яких 1/6 частку автомобіля успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/3 частки автомобіля, яку успадкував після смерті батька. Тривалий час вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем. Добровільно отримати компенсацію за вартість своєї частки у рухомому майні відповідач не бажає. Частка відповідача не може бути виділена в натурі без знецінення автомобіля, який є недільною річчю, та є незначною. Припинення права власності відповідача на його частку в спільному рухомому майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки ОСОБА_2 отримає відповідну компенсацію ринкової вартості його частки. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 25 серпня 2022 року, вартість спірного автомобіля становить 266 200 грн, а вартість частки ОСОБА_2 - 88 734 грн. На її пропозиції відповідач пропонує неконструктивні та абсолютно неприйнятні для неї варіанти. Відсутність можливості належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем порушує її право власності на нього, оскільки вона не може вільно розпоряджатися без згоди співвласника своєю часткою автомобіля. Обраний нею спосіб захисту свого порушеного права вважає ефективним.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 через представника адвоката Єгорова Сергія Олександровича звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 . Просив: визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки спадкового майна, а саме: легкового автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав його померлому батьку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на решту 1/3 частку вказаного легкового автомобіля шляхом присудження (стягнення) з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації за її частку у спільному майні грошових коштів у розмірі 88 734 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилися спадщина. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, спадкування здійснюється за законом. Він є спадкоємцем першої черги за законом. Окрім нього спадкоємцями першої черги за законом є дочка померлого - ОСОБА_4 та дружина померлого - ОСОБА_1 . Спадкоємець ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини на його користь. Відповідно його частка в спадковому майні після смерті батька за законом складає 2/3 спадкової маси. До спадкової маси також увійшов легковий автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль його покійний батько придбав 15 травня 2012 року в період перебування з ОСОБА_1 у шлюбі, який вони уклали у 2006 році. Це був не перший шлюб батька і на час реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у батька було особисте майно, зокрема житло та не один автомобіль. Автомобілі Mitsubishi Galant, 2002 року випуску, та Mazda 6, 2005 року випуску, батько продав. Автомобіль Mazda 6 батько продав у 2012 році. Саме за виручені кошти, здійснивши невелику доплату, батько придбав автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску. Автомобілем Toyota Camry 2,4 L батько користувався особисто, як і аналогічним майном до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 Автомобіль Toyota Camry 2,4 L увійшов до спадкової маси, але частка спадщини не визнається спадкоємцями та з цього приводу існує спір. Наполягає на тому, що ОСОБА_1 помилково вважає спірний автомобіль спільною сумісною власністю її та його батька. Йому достовірно відомо, що автомобіль Toyota Camry 2,4 L батько придбав хоч і в період шлюбу, але виключно за свої особисті кошти, які отримав від продажу автомобілів Mitsubishi Galant, 2002 року випуску, та Mazda 6, 2005 року випуску, та за невелику доплату, в тому числі наданою особисто ним, тобто ОСОБА_2 , за умови, що він, як син, буде користуватися автомобілем, коли матиме у цьому потребу. Сума доплати значною не була, враховуючи, що автомобілі одного класу, а Toyota Camry 2,4 L лише на кілька років новіший. Враховуючи походження коштів на придбання спірного автомобіля (кошти від продажу попередніх авто, які не були спільною сумісною власністю батька та ОСОБА_1 ), а також те, що в результаті купівлі нового автомобіля не було істотного збільшення вартості майна за рахунок спільних коштів подружжя, а мета придбання не переслідувала інтереси сім`ї, відсутні підстави вважати спірний автомобіль спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та його покійного батька. Наполягає на тому, що спірний автомобіль повинен залишитися в його власності з припиненням права ОСОБА_1 на її частку в майні, оскільки по-перше, ОСОБА_1 не зможе особисто використовувати автомобіль за призначенням, оскільки не має посвідчення водія, що є обов`язковою умовою використання транспортного засобу; по-друге, автомобіль для нього є пам`яттю про батька. Він не бажає відчужувати спірний автомобіль. У зв`язку з цим готовий сплатити ОСОБА_1 вартість її 1/3 частки, яка становить 88 734 грн. Окрім того, в нього наявне посвідчення водія та він зможе використовувати автомобіль за цільовим призначенням. Відсутність можливості одноособово розпоряджатися автомобілем, враховуючи його неподільність, порушує його право власності та завдає йому додаткових страждань.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.65-66 т.1).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року первісний позов задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку легкового автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , припинивши право власності на 1/3 частку даного автомобіля за ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки легкового автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 88 734 грн, які знаходяться на депозитному рахунку суду. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2023 року заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволена та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 27 913,60 грн.

Не погодившись із рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року та додатковим рішенням цього ж суду від 18 серпня 2023 року, ОСОБА_2 через адвоката Єгорова С.О. подав окремі апеляційні скарги на ці рішення. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказані рішення скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову та заяви ОСОБА_1 про розподіл витрат відмовити за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 04 серпня 2023 року аргументовані тим, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 спадкодавець тривалий час перебував у попередньому шлюбі та був матеріально забезпеченою людиною, працював керівником підприємства і мав у власності декілька автомобілів, житловий будинок в с.Іванівка Житомирської області, земельну ділянку площею 0,1599 га. Кошти від відчуження автомобілів Mitsubishi Galant, 2002 року випуску, та Mazda 6, 2005 року випуску, були витрачені ОСОБА_3 саме на придбання спірного автомобіля, виходячи із незначного проміжку часу між продажем та придбанням спірного автомобіля (менше як через 10 днів), а тому спірний автомобіль був придбаний саме за особисті кошти батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який використовував автомобіль у власних інтересах, що сину достовірно відомо. Порівняння вартості автомобілів на вторинному ринку дає можливість дійти висновку про невелику розбіжність у вартості авто, оскільки вони одного класу, що підтверджується паперовими копіями електронних доказів. Суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним обставинам, не врахував наявні докази, що свідчать про спростування презумпції спільної сумісної права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, зокрема спірний автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Також ОСОБА_1 неправомірно видано свідоцтво про право на частку в спільному майні, де частка останньої визначена як . За таких обставин, єдиним можливим способом захисту порушеного права ОСОБА_2 на спадщину, яка відкрилася після смерті його батька, є визнання за ним права власності на 2/3 частки спадкового майна. Спірний автомобіль є неподільним і його спільне використання сторонами є неможливим. Вартість 1/3 спірного автомобіля становить 88 734 грн, що визначено звітом про незалежну оцінку від 25 серпня 2022 року. Вартість 1/3 частини спірного легкового автомобіля є менш значною у порівнянні із вартістю його 2/3 частини, а тому визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частку шляхом присудження ОСОБА_1 компенсації у сумі 88 734 грн не завдасть істотної шкоди інтересам останньої.

Стосовно додаткового рішення суду першої інстанції від 18 серпня 2023 року, посилається на позбавлення можливості заявити клопотання про зменшення судових витрат через те, що копію заяви про компенсацію понесених судових витрат отримав 30 серпня 2023 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення, що підтверджується трекінгом відправлення поштового відправлення за №512. Отже, суд першої інстанції без виклику сторін, без можливості надати заперечення щодо заяви про компенсацію понесених судових витрат, а також права заявити про зменшення судових ухвалив додаткове рішення. Вважає заявлений розмір витрат занадто завищеним та таким, що підлягає зменшенню. Так, у детальному описі робіт, виконаних адвокатом, наданні адвокатом роботи не конкретизовані, не підтвердженні роботи з вивчення судової практики, зокрема, правових позицій, не зазначено кількості витраченого часу на підготовку процесуальних документів, а участь в п`яти судових засіданнях по одній годині є надуманими, оскільки фактично в справі відбулося одне підготовче засідання та одне судове засідання з розгляду спору по суті, а решта засідань були відкладені. При цьому в розрахунок включений час на підготовку до судових засідань, що фактично дублюється та є одним і тим же, що і участь в судових засіданнях. Решта формули розрахунку гонорару є незрозумілою та не узгоджуються з описом робіт, зазначених адвокатом.

Відзиву на апеляційній скарги не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Єгоров С.О. апеляційні скарги підтримав та просить їх задовольнити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, - скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, а ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову відмовити. Конвертом Укрпошти з трекінгом 512 підтверджує, що заява ОСОБА_1 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу з доказами отримана ОСОБА_2 24 серпня 2023 року, тобто після ухвалення 18 серпня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області додаткового рішення у справі. При цьому пояснив, несвоєчасне вручення відповідних документів перешкодило направити суду першої інстанції клопотання із запереченнями щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які не відповідають проведеній роботі та є значно завищеними.

Представник ОСОБА_1 адвокат Васинчук С.М. просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Пояснив, що розрахунок розміру винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги у цивільній справі, а також розрахунок гонорару є зрозумілими і такі форми використовуються на практиці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року та додаткове рішення цього суду від 18 серпня 2023 року відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга на рішення суду від 04 серпня 2023 року задоволеною бути не може, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції від 18 серпня 2023 року підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04 листопада 2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.117 зворот т.1).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.111 зворот т.1).

За час шлюбу подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбаний легковий автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований за ОСОБА_3 15 травня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 та витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.7,46 т.1).

Відповідно до положень частини третьої ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, презюмується, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, не має значення, за ким із подружжя зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Окрім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17, від якої Верховним Судом не відступлено.

За відсутності заповіту спадкування здійснено за законом та право на спадкування одержали спадкоємці першої черги (діти та той з подружжя, який спадкодавця пережив), частки у спадщини яких є рівними.

Частина перша ст.1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Також за положеннями частини першої ст.1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу.

Із довідки нотаріуса від 12 лютого 2021 року вбачається та копією спадкової справи підтверджується, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 , який на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав в с.Іванівка Житомирського району Житомирської області, є: ОСОБА_2 - син померлого; ОСОБА_1 - дружина померлого, які спадщину прийняли. Інші спадкоємці померлого, а саме: ОСОБА_4 - дочка померлого, від прийняття спадщини відмовилася на користь ОСОБА_2 (а.с.6 т.1).

Із копії спадкової справи №58/2020, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 прослідковується, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. 25 січня 2023 року ОСОБА_1 , як подружжю, яка пережила чоловіка, видане свідоцтво про право власності на частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , набутий подружжям за час шлюбу (а.с.189 зворот т.1). У матеріалах справи відсутні докази про визнання свідоцтва про право власності за ОСОБА_1 на частку спірного автомобіля недійсним за рішенням суду. Не заявлені таки вимоги й у цій справі, а суд може розглядати справу не інакше як в межах заявлених вимог.

За таких обставин, до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 увійшла лише ід.частка спірного автомобіля. Нотаріусом від ід.ч. спірного автомобіля ОСОБА_1 , як дружині, 25 січня 2023 року видано свідоцтво на спадщину за законом на 1/3 частку автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 26 жовтня 2022 року нотаріусом видано свідоцтво на спадщину за законом на 2/3 частки автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , від ід.ч. автомобіля, з урахуванням частки у спадщини, від якої відмовилася дочка спадкодавця (а.с.189, 167 зворот т.1).

Отже, наразі частка ОСОБА_1 у спірному автомобілі загалом складає 2/3 ід.частки (1/2+1/6 (1/3*1/2), а частка ОСОБА_2 у спірному автомобілі Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , загалом становить 1/3 ід.частки (1/6 (1/3*1/2)+1/6 (1/3*1/2)).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша ст.356 ЦК України).

Як вже зазначалося вище, спірний автомобіль наразі належить сторонам на праві спільної часткової власності. Частка ОСОБА_1 складає 2/3 ід. частки, а частка ОСОБА_2 складає 1/3 ід. частки. Разом із тим, між сторонами існує спір щодо їх часток у спірному автомобілі, оскільки ОСОБА_2 не визнає право власності ОСОБА_1 на ід. частку автомобіля, на яку видано свідоцтво про право власності від 25 січня 2023 року, оскільки наполягає на тому, що батько придбав спірний автомобіль, хоча у шлюбі із ОСОБА_1 , але за кошти, які належали йому особисто, та на його переконання до складу спадщини мав увійти увесь спірний автомобіль, а не його лише ід. частка, а тому переконаний у тому, що спірний автомобіль має успадковуватися між ним та ОСОБА_1 у наступних частках: його частка має складати 2/3 ід.ч. (1/3+1/3), із урахування частки сестри, яка відмовилася від спадщини на його користь упродовж шести місяців із часу її відкриття, а частка ОСОБА_1 має складати лише 1/3 ід.ч. в успадкованому автомобілі, а не 2/3 ід.частки, як наразі підтверджується правовстановлюючими документами, якими є свідоцтва про право власності та право на спадщину за законом, що видані нотаріусом.

Нормами ст.16 передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша ст.16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 частини другої ст.16 ЦК України).

Відповідно до змісту частини першої ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки між сторонами існує спір щодо їх часток у спірному автомобілі, то визнання у цьому спорі права власності на відповідну частку в автомобілі є ефективним способом захисту порушеного права.

За положеннями частин першої та другої ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Автомобіль не можна поділити в натурі без втрати його цільового призначення, бо відокремлення складових частин автомобіля призведе до його пошкодження або істотного знецінення, а тому він відноситься до неподільних речей та не може бути поділений в натурі між сторонами відповідно до їх часток. Залишення неподільної речі у спільній частковій власності не позбавляє того співвласника, хто фактично користується автомобілем, можливості це робити надалі, але інший співвласник, який формально залишається співвласником, усупереч ст.41 Конституції України фактично позбавляться можливості користування та впливу на долю автомобіля.

Якщо співвласники не можуть домовитися про порядок володіння та користування неподільною річчю, то на цей випадок передбачена норма, яка прописана у ст.365 ЦК України та передбачає примусове припинення права власності (припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша ст.365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга ст.365 ЦК України).

У постанові від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 Велика Палати Верховного Суду виснувала, що припинення права особи на частку в спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе на наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 у первісному позові посилається на те, що спільне користування спірним автомобілем з відповідачем є неможливим, 1/3 його частина не може бути виділена в натурі без знецінення автомобіля та припинення права власності відповідача на цю частку не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки останній отримає натомість достатню грошову компенсацію вартості своєї частки.

Легковий автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить до неподільного майна. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 25 серпня 2022 року, вартість легкового автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску становить 266 200 грн (а.с.11 т.1). Правильність оцінки автомобіля належними та допустимими доказами не спростована. ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду 88 734 грн, яка відповідає 1/3 частки у спірному транспортному засобі (266 200/3), що підтверджується квитанцією від 23 травня 2023 року (а.с.90 т.1).

У зустрічному позові ОСОБА_2 посилається на те, що спірний автомобіль його батько, хоча придбав за час шлюбу з ОСОБА_1 , але за кошти, які були отримані батьком від продажу його особистих попередніх автомобілів Mitsubishi Galant, 2002 року випуску, та Mazda 6, 2005 року випуску, а також з невеликою доплатою, у тому числі якусь частину доплати надав ОСОБА_2 за право користуватися іноді автомобілем, а тому спірний автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належав спадкодавцеві виключно на праві особистої приватної власності та не є об`єктом права спільної сумісної власності його батька та ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 03 лютого 2023 року №31/6398-2023 слідує, що не має можливості надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку транспортних засобів, оскільки документи, які слугували підставою для таких дій, знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Одночасно наданий перелік транспортних засобів, які перебували у власності ОСОБА_3 у період із 2000 по 2019 роки (а.с.75-77 т.1). Так, у спадкодавця колись був автомобіль Mitsubishi Galant, 1993 року випуску, але він відчужений та перереєстрований на нового власника у 2007 році, тобто задовго до придбання ОСОБА_3 15 травня 2012 року автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Хоча автомобіль Mazda 6, 2006 року випуску, спадкодавець відчужив 05 травня 2012 року та він був перереєстрований на нового власника 08 травня 2012 року, тобто автомобіль Mazda 6 відчужений за 10 днів до купівлі спірного автомобіля Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, але однієї цієї інформації самої по собі недостатньо для висновку про те, що виручені від продажу автомобіля Mazda 6 кошти були спрямовані на купівлю саме спірного автомобіля, оскільки інших належних та допустимих доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Не є доведеною й сума реалізації автомобіля Mazda 6 та сума купівлі автомобіля Toyota Camry 2,4 L, а інформація з мережі інтернет про вартість аналогічних автомобілів не може вважатися достовірним доказом. Відсутні докази й щодо розміру доплати, походження коштів та джерел доплати.

Особа, яка порушує питання про спростування презумпції спільності майна подружжя, зобов`язана довести обставини, що майно набуте за час шлюбу придбано за кошти, які належали особисто особі, що набула майно. ОСОБА_2 не надав суду беззаперечних доказів на підтвердження того, що легковий автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний за особисті кошти виключно його батька, а тому наявні у матеріалах докази не спростовують презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, а доказування у цивільній справі ґрунтуватися на припущеннях не може.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів, що навіть за умови підтвердження обставини відчуження попередніх автомобілів, на вивільнені кошти був придбаний спірний автомобіль Toyota Camry 2,4 L, 2008 р.в. VIN НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а інформація з мережі інтернет про вартість аналогічних автомобілів, якими володів покійний ОСОБА_3 у період з 2000 по 2019 роки, не є достатньою, яка б надавала змогу дійти висновку щодо реального продажу автомобілів, які перебували у власності покійного, за вказаними цінами.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, між співвласниками існує спір щодо користування майном, спільне використання вказаного автомобіля сторонами неможливе, приймаючи до уваги розмір часток сторін та припинення права на частку в спірному автомобілі при отриманні компенсації істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 не завдасть, суд першої інстанції у відповідності із положеннями ст.365 ЦК України обґрунтовано припинив право ОСОБА_2 на 1/3 частку в спірному автомобілі. Таке рішення суду першої інстанції породжує стан визначеності у відносинах між сторонами, не вимагатиме від них подальшого вчинення дій для вичерпання конфлікту, що відповідає завданню цивільного судочинства.

Решта доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 04 серпня 2023 року фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які йде посилання у апеляційній скарзі, були предметом розгляду та оцінки суду першої інстанції. При оцінці доказів та встановлені обставин у справі норми матеріального і процесуального права не порушені.

Оскільки судом першої інстанції рішення від 04 серпня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України таке рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає без змін.

Задоволення первісного позову повність виключає задоволення зустрічного позову з огляду на викладене вище. Крім того, існування не визнаних рішеннями суду недійсними свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом також унеможливлює задоволення зустрічного позову, який передбачає шляхом визнання права власності на певні частки їх зміну при чинних правовстановлюючих документах на них.

За положеннями частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин першої та другої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Це означає, що у разі настання визначених умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (подібні за змістом висновки, викладено також у додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі №910/12155/22).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Суд із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19, від 01 серпня 2019 року в справі №915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі №905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19).

До суду першої інстанції 07 серпня 2023 року надійшла заява ОСОБА_1 за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27 913,60 грн.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу (правову) допомогу, надано: договір про надання правової допомоги від 21 жовтня 2022 року, акт прийому-передачі до договору про надання правової допомоги від 21 жовтня 2022 року від 04 серпня 2022 року, розмір винагороди адвоката за надання БВПД, детальний опис робіт виконаних адвокатом, розрахунок гонорару від 04 серпня 2023 року за договором про надання правничої допомоги від 21 жовтня 2022 року (а.с.2-6, 2-др/278/21/23).

Із детального опису робіт виконаних адвокатом від 04 серпня 2023 року вбачається, що станом на 04 серпня 2023 року адвокатом згідно договору про надання правничої допомоги від 21 жовтня 2022 року виконані роботи (надані послуги) за переліком: пошук та вивчення судової практики, узагальнень судової практики, зокрема, правових позицій Верховного Суду України, підготовка документів процесуального характеру, зокрема позовної заяви від 21 жовтня 2022 року, відзиву від 29 грудня 2022 року на зустрічну позовну заяву, участь у п`яти судових засіданнях.

Заява про витрати разом із розрахунком, детальним описом, актом виконаних робіт, договором від 21 жовтня 2022 року надіслані цінним листом 07 серпня 2023 року ОСОБА_2 .

Разом із тим, частина дев`ята ст.83 ЦПК України передбачає, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам прави. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_2 пояснив, що заперечення на заяву про компенсацію понесених судових витрат він не подавав, оскільки отримав копію вказаної заяви разом з додатками лише 24 серпня 2023 року, тобто вже після ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення, на підтвердження вказаних обставин надав конверт із відміткою про отримання ним вказаного цінного листа.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаних адвокатом робіт, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заперечення представника ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 27 913,60 грн у цьому випадку є завищеними порівняно з співмірністю і складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих ним послуг, а тому їх розмір має бути зменшений.

За таких обставин, відповідно до положень ст.376 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду змінює додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2023 року, зменшуючи розмір витрат на правову допомогу з 27 913,60 грн до 13 000 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через адвоката Єгорова Сергія Олександровича, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через адвоката Єгорова Сергія Олександровича, на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2023 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2023 року змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу з 27 913,60 грн до 13 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: