КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9067/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року,

встановив:

у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 116 599 грн. 48 коп., посилаючись на те, що між сторонами 02 травня 2018 року було укладено договір про надання банківських послуг шляхом приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору утворилась заборгованість, яка складається з 116 599 грн. 48 коп. тіла кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 116 599 грн. 48 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02 травня 2018 року. Положенням Анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала у мобільному додатку примірники зазначених документів, що складають Договір, та зобов`язується виконувати його умови. Окрім того, в анкеті позичальник підтверджує, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору.

Позивач вказував, що відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 80 000 грн. з можливістю коригування його розміру, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач разом з тим умови Договору не виконує та скориставшись кредитними коштами їх у встановлений строк не повертає, щомісячні мінімальні платежі не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 116 599 грн. 48 коп. та судовий збір.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 116 599 грн. 48 коп., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, відповідач використала кредитні кошти, однак умови договору щодо їх повернення не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. В повному обсязі з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений за неповного з`ясування обставин справи.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження укладення договору та погодження з нею його умов. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг monobank. В Анкеті-заяві вказано, що відповідач погоджується з тим, що ця Анкета-заява з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, примірники яких були отримані нею у мобільному додатку. Також ОСОБА_1 погодилась з тим, що банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір кредитного ліміту, а про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

У п.6 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг Monobank відповідач надала згоду вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналогів (у тому числі його електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним у банку. Відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем НОМЕР_2, яка використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій ОСОБА_1 згідно з Договором.

Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту були надані банком відповідачеві через мобільний додаток.

Відповідно до п.2.1 розділу I Умов і правил обслуговування фізичних осіб, затверджених протоколом Правління №46 АТ «Універсал Банк» від 24 листопада 2021 року, банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору, в тому числі платіжної картки «Master Card», та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

У п.п. 5.3, 5.8.1 п.5 розділу I вказаних Умов визначено, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в мережі Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.

Для надання послуг банк видає клієнту картку (платіжну картку). Платіжна картка передається клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта (п.п.2.4, 2.5 розділу II Умов).

Підпунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 розділу II Умов передбачено, що ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Сторони домовилися, що банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. Форма надання кредиту: поновлювальний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Пунктом 5.16 п.5 розділу II Умов передбачено, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), кредит стає «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100,00 грн., та пеня у розмірі 6,4% на місяць за кожен день прострочення виконання (п.5.19 розділу II Умов).

За умовами укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . Договору про надання банківських послуг monobank від 02 травня 2018 року, банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 та надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Пільгова процентна ставка за користування кредитом становила 0,00001% річних, базова - 3,1% на місяць, а збільшена - 6,2% на місяць. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячного мінімального платежу в розмірі та в термін, зазначені в мобільному додатку. Мінімальний платіж формується 1 числа місяця, наступного за звітним місяцем, і очікує погашення до першого числа наступного місяця.

Кредитні кошти були надані АТ «Універсал Банк» відповідачеві, що підтверджується Випискою руху коштів за карткою, наданою до суду першої інстанції (а.с.120-144).

Так, з вказаної Виписки вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 17 травня 2018 року користувалась виданою їй карткою шляхом поповнення власними коштами та використання кредитного ліміту, розмір якого був встановлений на рівні 26 000 грн. та збільшувався протягом строку користування кредитною карткою. Так, починаючи з дня отримання картки позичальник розпочала використання коштів з кредитного ліміту, який повністю було вичерпано станом на 01 лютого 2022 року. Внаслідок невиконання відповідачем умов Договору утворилась заборгованість, яка складається з використаних в межах кредитного ліміту кредитних коштів та списаних відсотків. Крім того, з наданої виписки вбачається, що в рахунок кредиту з картки щомісячно списувались кошти за оформленими витратами у розстрочку. Станом на момент звернення до суду з позовом заборгованість погашена не була.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору. Вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки матеріали справи свідчать про те, що між сторонами був укладений договір, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису, а Договір про надання банківських послуг monobank (банк у смартфоні) має свої особливості та відмінності, банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень, відповідно банком використовуються електронні договори. Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту були надані банком ОСОБА_1 через мобільний додаток до підписання ним Анкети-заяви.

Згідно з ст.6, ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису (при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або сім-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

З наданих позивачем до позовної заяви документів, наявні підстави вважати, що між сторонами справи укладений Договір про надання банківських послуг мonobank від 02 травня 2018 року, який за своєю природою є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, договорів банківського рахунку та договору про споживчий кредит, банк і позичальник досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Крім того, слід зазначити, що банк свої зобов`язання за договором виконав, емітував та видав відповідачеві платіжну картку, відкрив картковий рахунок та надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. При цьому останній належним чином не виконував взяті на себе за договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Доводи скаржника про те, що позивачем не було надано до суду доказів підписання ним Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки Договір було укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію» в електронному вигляді.

Зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо оцінки доказів, зокрема розрахунку заборгованості, відповідач не надавав доказів на підтвердження сплати ним частини заборгованості, яка не відображена в розрахунку та виписці, не надавав власного розрахунку заборгованості.

Посилання відповідача на те, що у розрахунку заборгованості не відображене списання відсотків за 01 жовтня 2020 року, не відповідає встановленим у справі обставинам. Так, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що 01 жовтня 2020 року відбулось списання відсотків за вересень в розмірі 2 477 грн. 77 коп. (а.с.126). Того ж дня на картку було зараховано 3 900 грн. та списано витрати в розмірі 582 грн. 40 коп. (комісія 22 грн. 40 коп.) та 509 грн. 60 коп. (комісія 19 грн. 60 коп.). В розрахунку заборгованості, наданому банком до суду першої інстанції, відображене зарахування в розмірі 3 900 грн. на 01 жовтня 2020 року, тоді як зазначені витрати та відсотки за користування кредитом відображені станом на 02 жовтня 2020 року (а.с.13).

Наданий до суду розрахунок заборгованості відповідача відповідає змісту виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про ненадання позивачем виписки по рахунку, доказів встановлення та зміни кредитного ліміту та про недоведеність укладення договору в цілому, повністю спростовуються матеріалами справи.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18).

Поряд з цим, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що при зверненні до суду з позовом у жовтні 2023 року позивачем було заявлено розмір заборгованості станом на 08 серпня 2023 року. При цьому до суду було надано виписку по рахунку відповідача станом на 26 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що з 08 серпня 2023 року відповідачем були частково погашено заборгованість, а саме 09 серпня 2023 року в розмірі 2 000 грн., 17 серпня 2023 року 1 000 грн., 05 вересня 2023 року 2 000 грн., 06 вересня 2023 року 500 грн. (а.с.120).

Крім того, з виписки також вбачається, що позивачем було списано в рахунок тіла кредиту 2 684 грн. із зазначенням деталей операції «Нарахування судовий витрат». Вказані обставини свідчать про те, що позивачем фактично було списано в рахунок заборгованості відповідача судовий збір за подачу позовної заяви до суду. Доводів про те, яким чином таке списання було обумовлено у договорі з відповідачем, позовна заява не містить. Також суд звертає увагу на те, що хоча позивачем було самостійно стягнуто з відповідача судовий збір за подачу позовної заяви, що не передбачено положеннями Закону України «Про судовий збір», відповідні вимоги про стягнення судового збору за подання позовної заяви були заявлені і до суду.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції було проведено власний розрахунок заборгованості відповідача з урахуванням наданої до суду виписки по рахунку станом на 26 жовтня 2023 року та встановлено суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 111 099 грн. 48 коп.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Крім того, з урахування часткового задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, зміні підлягає і розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 549 грн. 80 коп., а з позивача на користь відповідача - 201 грн. 30 коп.

За таких обставин апеляційний суд вважає за доцільне змінити рішення суду в частині вирішення питання судових витрат та визначити розмір судового збору - 2 348 грн. 50 коп.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру тіла кредиту, яке підлягає стягненню, а також в розмірі судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року змінити та визначити розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Універсал Банк», в розмірі 111 099 грн. 48 коп., а судовий збір в розмірі 2 348 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді