Справа №705/2950/21
2/705/288/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року м. Умань

Уманський міськрайонним суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Бурлака А.А.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Бурлаки В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання батьківства стосовно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Третіми особами у вказаній справі зазначено: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2014 року відповідач ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та від спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але у свідоцтвах про народження дітей запис батька був проведений у відповідності до ст. 135 СК України та в графі батько зазначено « ОСОБА_7 ». Такий запис був здійснений за ініціативою матері дітей, оскільки вона не бажала, щоб відповідач, який є їхнім біологічним батьком, був записаний батьком дітей. Після народження дітей її син ОСОБА_3 , її невістка ОСОБА_4 та їх діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 переважно проживали з нею і вона з народження дітей займалася їх вихованням та опікувалася ними. У 2019 році сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично розпалася і діти на тривалий час залишилися проживати з нею, яка є їх біологічною бабусею, проте юридично це не підтверджується. З метою захисту своїх прав, як бабусі, та прав дітей, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення стосовно заявленого ОСОБА_1 позову про визнання батьківства, зі змісту яких вбачається, що вона заперечує проти його задоволення, зазначивши, що вона дійсно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 і в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання вона тимчасово залишала своїх дітей з ОСОБА_1 , оскільки їздила на заробітки, але весь той час у вихованні та утриманні дітей допомагала її мати ОСОБА_8 . Згодом вона дітей забрала і вони проживають разом з нею по за межами України та перебувають на її утриманні. Також, просить звернути увагу, що при вирішенні питання про визнання батьківства повинно бути волевиявлення як біологічного батька дітей, так і матері, але в даному випадку такого волевиявлення немає. При реєстрації народження дітей в органах РАЦСу відповідач ОСОБА_3 був присутнім, але не виявив бажання подати заяву особисто, щоб батьком було вказано його. Крім того, вона вважає, що відповідач на даний час не виявляє ніякої цікавості до дітей, тому відсутність батька у їхньому житті, не порушує прав та інтересів дітей, та просить це врахувати при ухваленні рішення судом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала подану позовну заяву та просила її задовольнити, зазначивши, що вона вважає порушеними свої права, оскільки вона тривалий час утримувала дітей та виховувала їх, але юридично вона не є бабусею.

Представник позивача адвокат Гончарук О.О. в судовому засіданні підтримав поданий позов, просив його задовольнити та пояснив, що позивач звернулася до суду так як на той період діти проживали з нею і вона їх утримувала, третя особа не надавала матеріальної допомоги на утримання дітей. Третя особа не скористалася своїм правом, не подала зустрічного позову, заперечень щодо позову, в судове засідання не з`явилася, для проведення експертизи призначеної судом з дітьми не з`явилася. На даний час позивачу не відомо де перебуває ОСОБА_4 з дітьми. Відповідач в свою чергу позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що дійсно він разом з ОСОБА_4 ходив до органів РАЦСу з метою реєстрації їхніх дітей, але він не наполягав на тому, щоб у свідоцтвах про народження батьком зазначили саме його, відповідну заяву не подавав.

Представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Бурлака В.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтвердила позицію ОСОБА_4 , викладену у наданих нею письмових поясненнях. Крім того, вказала, що відповідач не бажав записувати дітей на себе, тому реєстрація народження дітей була проведена відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері. Відповідач не звертався до суду з позовом про визнання батьківства. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 деякий період спільно перебували за кордоном на роботі і діти за домовленістю дійсно деякий час проживали у позивача, при цьому мати третьої особи приймала участь у догляді і утриманні дітей. ОСОБА_4 періодично приїжала та проживала разом з дітьми, а зароблені кошти витрачала на дітей. Перебуваючи закордоном відповідач побив ОСОБА_4 та втік до іншої країни. Коли ОСОБА_4 прийняла рішення, що спільне проживання з відповідачем не можливе то попередила позивача, що має на меті повернутися та забрати дітей. Коли приїхала, то виявила, що позивач з дітьми зникла з постійного місця проживання, внаслідок чого ОСОБА_4 змушена була звернутися до поліції та органів опіки. В подальшому діти були передані матері. Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказала ОСОБА_4 третьою особою, таким чином обмежила її права на подачу зустрічного позову чи надання відзиву. Про необхідність з`явитися до експертної установи з дітьми ОСОБА_4 не знала так як в 2021 році виїхала з дітьми проживати за кордон. Позивач права на звернення до суду з даним позовом не мала, оскільки її права не було порушено, на період подачі позову відбувалась процедура повернення дітей матері.

В матеріалах справи міститься заява представника заінтересованої особи Уманського ВДРАЦС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Олійниченко В., в якій вона не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати у відсутність представника.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно проживали без реєстрації шлюбу. За час їх спільного проживання народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , матір`ю вказано ОСОБА_4 , а батьком ОСОБА_7 .

Відповідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батьока дитини ОСОБА_9 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері.

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 , матір`ю вказано ОСОБА_4 , а батьком ОСОБА_7 .

Відповідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дитини ОСОБА_6 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері.

Тобто, в орган державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації народження дітей в даному випадку звернулася мати дітей ОСОБА_4 . Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3 , він до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою, як батька дітей, щодо їх реєстрації не звертався та не заперечував щодо реєстрації народження дітей у відповідності до ст. 135 СК України.

Як вбачається із долучених документів, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 2017 року проживали разом з батьками та позивачем ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Станом на 2019 рік місце реєстрації дітей зазначено: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Акту обстеження факту проживання від 16.08.2021 складеного комісією ОСББ «Європейська», за адресою АДРЕСА_3 , бувшим власником якої являється ОСОБА_1 проживали разом з нею без реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та їхня мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На даний час діти проживають з матір`ю ОСОБА_10 , перебувають на її утриманні, вона займається їх вихованням та піклується про них.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).

За змістом ст. 126 СК України, заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Таким чином, з огляду на зазначені приписи законодавства, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна інших осіб.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту судом цивільних прав визначені статтею 16 ЦК України та іншим спеціальним законодавством України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права є наявність достовірних даних про те що, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що відповідно до процесуального закону в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно порушене право позивача з боку відповідача, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав позивача.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_3 , якого вважає біологічним батьком дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою встановлення його батьківства стосовно цих дітей, проте, не довела, що відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України має право на звернення до суду із вказаним позовом.

Слід зазначити, що в судовому засіданні не було встановлено особистого волевиявлення відповідача щодо встановлення його батьківства.

Разом із цим, суд враховує, що вказані вимоги позивача є неконкретизованими, зі змісту позовної заяви є незрозумілим, які саме її права та законні інтереси та яким чином порушено та можуть бути поновленими в разі визнання батьківства.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Позивачем може бути особа, яка вважає, що її право, свободу чи інтерес порушено та створені перешкоди для реалізації її прав, що зумовило її звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведена обґрунтованість вказаних вище позовних вимог та факт порушення її прав.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4,10,12,76-83,89,258,259,263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , про визнання батьківства відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леся Сергіївна Годік