УХВАЛА

про повернення заяви

24 вересня 2024 рокуСправа №451/879/24
Провадження № 2-о/451/42/24

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Семенишин О.З., розглянула заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування Радехівської міської ради, про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

уствновила:

28 червня 2024 року до Радехівського районного суду Львівської області за вх.№5036 надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування Радехівської міської ради, про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, яка розподілена судді Семенишин О.З.

Проаналізувавши заяву та додані матеріали справи №451/879/24 вважаю, що таку необхідно повернути заявнику з огляду на таке.

02 липня 2024 року, суддею Семенишин О.З. було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано заявнику час для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху 02 липня 2024 року було надіслано заявнику для відома та виконання.

До суду не повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте із трекінгу відправлення «Укрпошти», видно що відправлення позивачу вручено особисто 27.07.2024.

Разом з тим, оскільки до суду не повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, суд 26 серпня 2024 року повторно надіслав позивачу копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 02 липня 2024 року.

Проте, до суду не повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення і від 26 серпня 2024 року. Між тим, з трекінгу відправлення «Укрпошти» видно, що таке відправлення 17.09.2024 повертається відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

Заява ОСОБА_1 подана до суду 28.06.2024. На цей час, будь-які відомості щодо усунення позивачем недоліків, вказаних в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, відсутні.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відтак заявник повинен сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» від 07 липня 1989 року №11681/85).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Суддя, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає, що є усі підстави для повернення позовної заяви.

При цьому суд зауважує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Заявник ОСОБА_1 не вживає усіх можливих заходів щодо отримання інформації про рух справи за його заявою, незважаючи на те, що заява надійшла до суду 28 червня 2024 року, та не отримує копії ухвали суду, тобто не цікавиться провадженням у його справі.

Оскільки справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, то згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Узагальнюючи вищенаведене, суддя дійшла висновку, що заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування Радехівської міської ради, про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, необхідно повернути заявнику.

Заявнику судом роз`яснюється, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185, 258-260, 353 ЦПК України, суддя,

постановила:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки і піклування Радехівської міської ради, про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна повернути заявнику з усіма поданими додатками до неї.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяСеменишин О. З.