Провадження № 2/641/1035/2024 Справа № 641/514/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Курганникової О.А.,

за участю секретаря -Ареп`євої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харковів порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

в с т а н о в и в:

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого опалення за період з 01.05.2013 р. по 30.11.2021 р., 3% річних, та інфляційних витрат в загальному розмірі 91 102,91 грн., посилаючись на те, що відповідачі є споживачами КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами, однак в порушення вимог ст.ст. 68, 162 ЖК України, «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, за надані послуги не сплачують в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Також позивач просить відшкодувати витрати по сплаті судового збору..

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 року за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено в повному обсязі.

11.12.2023 року відповідачами подано заяву про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 року за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

27.12.2023 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 року за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» у судове засідання не з`явився, не заперечував про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просили застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідачі перебувають на реєстраційному обліку та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу адресою: АДРЕСА_1 заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» за період з 01.05.2013 р. по 30.11.2021 складає 84 868 грн. 68 коп..

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України КП «Харківські теплові мережі» нараховані 3% річних від простроченої суми в розмірі 1780,53 грн. та індекс інфляції за час прострочення, що складає 4453,70 грн. Загальна сума заборгованості становить 91 102,91 грн.

Будинок по АДРЕСА_2 з централізованою системою опалення та теплопостачання, надання послуг в даному будинку здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідач є споживачем послуг опалення та гарячого водопостачання.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг водо, теплопостачання та водовідведення» позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі ст. ст.67, 68, 162 ЖК України, Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року №572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, наймач, власник, орендар житлового приміщення, зобов`язані сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Наведеними положеннями нормативних актів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги внаслідок користування ними.

Відповідач, будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість за отримані послуги.

Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий КП «Харківські теплові мережі» відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2013 року по 30.11.2021 року у сумі 84 868 грн.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою наданих послуг позивач має право на відшкодування йому інфляційних втрат в сумі 4 453 грн. 70 коп. та 3% річних в сумі 1 780 грн. 53 коп. Розрахунок інфляційних втрат і 3% річних міститься в відомостях нарахувань.

Разом з тим, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу.

В даному випадку суд вважає, що наведені позивачем доводи на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не є тими обставинами, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим, у зв`язку з чим клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідачі просять застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина .Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 28.01.2022 р., суд приходить до висновку, що позовні вимоги з 01.05.2013 року заявлені в межах строку позовної давності.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2013 року по 30.11.2021 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності.

Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2019 по 30.11.2021 року у розмірі 40 077 грн.54 коп.

У відповідності до ч. 2 ст.625ЦКУкраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст.20ЗУ«Прожитлово-комунальніпослуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано інфляційні витрати в розмірі 4453,70 грн. та 3% річних в розмірі 1780,53 грн.

Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляції витрати за період з 01.01.2019 року по 01.03.2020 року в сумі 2919,98 грн грн. та 3% річних за період з 01.01.2019 року по 01.03.2020 року в розмірі 1255,33 грн..

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України , суд

вирішив:

Позовні вимоги Комунального підприємства „Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі заборгованість з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних за послуги з теплопостачання в розмірі 44 252 ( сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 85коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2481 гривні 00 копійок, в рівних частках по 827(вісімсот двадцять сім) грн. 00 копійок з кожного.

В іншій частині позовних вимог Комунального підприємства „Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або підписання рішення суду без його проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання , яким завершується розгляд справи.

Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», ; м. Харків, вул. Мефодіївська,11.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце мешкання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце мешкання: АДРЕСА_3

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, місце мешкання: АДРЕСА_3

Суддя: О. А. Курганникова