КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 серпня 2024 року (суддя Волчко А.Я.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «БІЛОГОРОДКА-БУД», ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

у серпні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею на праві власності та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 належне їй майно:

закінчений будівництвом об`єкт, житловий будинок садибного типу, ідентифікаційний номер об`єкта в ЄДЕССБ 01.3025733.5039042.20240422.87.0000.22, загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 080;

земельну ділянку, площею 0,0104 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 7 жовтня 2021 року вона уклала договір № Б6/12 про пайову участь у ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» (далі - Договір), за умовами якого ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» у строк до кінця ІV кварталу 2021 року, але не пізніше ІІ кварталу 2022 року зобов`язувалося ввести в експлуатацію об`єкт будівництва. При укладенні Договору вона внесла вступний внесок у розмірі 3% та цільовий внесок у розмірі 2% від загальної суми внеску, що визначено п. 1.5.1 та 1.5.2 Договору відповідно. Загальний розмір внеску відповідно до п. 1.4 Договору в залежності від проектної площі, яка становить 106 кв.м (п. 1.6 Договору) та вартості будівництва за 1кв.м в розмірі 13 500грн (п. 2.1 Договору) складала 1 431 000грн, що відображено в Додатку № 1 до Договору. Перший внесок при підписанні Договору було сплачено в сумі 154 000грн, що був прийнятий готівковим розрахунком та підтверджується Актом взаєморозрахунку від 7 жовтня 2021 року. Надалі, маючи Договір з реквізитами на руках,

вона вносила платежі на рахунок відповідача у безготівковій формі, а саме: 8 жовтня 2021 року - 26 000грн; 11 жовтня 2021 року - 20 000грн; 13 жовтня 2021 року - 55 000грн, а 17 січня 2022 року - 700 000грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку. 24 лютого 2022 року вона виїхала за кордон на тимчасове проживання у зв`язку з вторгненням держави-агресора на територію України. Чергову частину внеску вона внесла у безготівковій формі 11 травня 2022 року в розмірі 64 356грн.

Позивачка посилалась на те, що за умовами Договору відповідач зобов`язався не пізніше ІІ кварталу 2022 року ввести в експлуатацію об`єкт будівництва, що був предметом Договору, але блок 6 навіть не почав будуватись, про що її у відповідності до п. 4.2.3 було повідомлено в усній формі.

Позивачка зазначала, що враховуючи викладені обставини, вони на підставі п. 3.1.6 Договору погодили заміну об`єкта нерухомості та, у відповідності до п. 4.1.8 Договору, уклали Додаткову угоду № 1 від 3 жовтня 2022 року до Договору, якою було внесено зміни до п. 1.6 Договору та змінено об`єкт нерухомості на квартиру (таунхауз) 12 в блоці 5, загальною площею 106 кв. м.

Позивачка стверджувала, що подальші внески у відповідності до п. 4.1.4 Договору вона вносила готівкою безпосередньо голові ЖБК, про що отримувала відповідні Акти взаєморозрахунку від 3 жовтня 2022 року на суму 200 000грн, від 7 жовтня 2022 року на суму 150 000грн та від 7 жовтня 2022 року на суму 61 644грн. За умовами Додатку № 1 до Договору граничний строк внесення пайового внеску в розмірі 1 431 000грн було встановлено 30 січня 2024 року. Вона у повному обсязі сплатила пайовий внесок, що підтверджується довідкою про здійснення повної оплати пайового внеску від 7 жовтня 2022 року та відповідає п. 3.1.7 Договору. Сумарно нею було сплачено 1 585 000грн, що на 154 000грн перевищило суму, обумовлену договором.

3 жовтня 2022 року ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» склав гарантійний лист, яким встановив новий строк виконання договірного зобов`язання - 30 грудня 2023 року, та у визначений строк мав надати їй Акт прийому-передачі об`єкта, рішення про присвоєння адреси, декларацію про введення будинку в експлуатацію. Гарантійним листом від 3 жовтня 2022 року ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» також надав їй дозвіл на проведення ремонтних робіт у повністю збудованому об`єкті - квартирі (таунхаузі) 12 в блоці 5, загальною площею 106 кв. м.

Позивачка стверджувала, що нею власними зусиллями та за власні кошти було зроблено стяжки, проведено штукатурні роботи та утеплення, встановлено внутрішні межі водопроводу і каналізації, встановлено сантехнічні прилади, внутрішні двері, встановлено внутрішні столярні вироби, проведено облицювання керамічною плиткою та здійснено фарбування стін, повністю укомплектовано та мебльовано одну з кімнат, кухню та санвузли, встановлено кондиціонери та скрізь встановлено люстри, здійснено розведення електрики по квартирі. Станом на серпень 2024 року ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» свої зобов`язання за договором не виконав, оскільки хоч об`єкт нерухомості і побудований, проте декларації про введення будинку в експлуатацію не надано та по акту об`єкт нерухомості не передано.

Позивачка зазначала, що в червні 2024 року, цікавлячись про строки передачі їй у власність повністю оплаченого нею об`єкта нерухомості, зв`язалась з бенефіціарним власником ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» ОСОБА_1 , який повідомив їй, що договір суперфіцію від 29 березня 2021 року на земельну ділянку, площею 1,9646 га, категорія земель: житлової та громадської забудов, кадастровий номер: :05:005:0179, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, що знаходилась у безстроковому користуванні ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» з метою здійснення на ній забудови, що одночасно визначено п. 1.6 Договору, було розірвано. Земельна ділянка була поділена на ряд інших земельних ділянок, відокремлених під кожен будинок, про що свідчить план розмежування. Під квартиру

(таунхауз) 12 у блоці 5 виокремлено земельну ділянку з кадастровим номером: :01:006:0010.

Позивачка вважала, що відповідно до положень чинного законодавства, вона набула майнові права на новобудову, разом із майновим правом на будівлю набула право користування земельною ділянкою, площею 1,94646 га, кадастровий номер: :05:005:0179, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Білогородка, в частині, що необхідна для обслуговування збудованого за її кошти будинку.

Також, позивачка вважала, що саме вона мала переважне право на викуп та реєстрацію на своє ім`я спірної земельної ділянки, однак всупереч нормам законодавства, ОСОБА_1 , користуючись своїм доступом до всієї документації ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД», як співзасновник, учасник та бенефіціарний власник, здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:006:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на своє ім`я за договором купівлі-продажу від 4 грудня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Войтюк А.К. № 1749.

Позивачка вважала, що закінчений будівництвом об`єкт нерухомості, збудований відповідно до Договору, після введення його в експлуатацію, мав бути переданий їй, однак наразі належить ОСОБА_1 , а останнім було порушено її переважне право на набуття права власності на спірну земельну ділянку.

Разом із позовною заявою, позивачка подала заяву про забезпечення позову, у якій просила:

накласти арешт на закінчений будівництвом об`єкт: житловий будинок садибного типу, ідентифікаційний номер об`єкта ЄДЕССБ: 01.3025733.5039042.20240422.87.0000.22, загальною площею 96,7 кв. м, житловою площею 50,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 080;

накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0104 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_1 проникнення, користування, зміну та вивезення речей з житлового будинку садибного типу загальною площею 96,7 кв. м, житловою площею 50,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 080, а також реєстрацію місця проживання у цьому будинку будь-яких осіб.

Обґрунтовуючи подану заяву, позивачка зазначала, що ОСОБА_1 не визнає її право на спірне житло та земельну ділянку, при особистій зустрічі він повідомив про намір змінити замки на вхідних дверях та знищити усі особисті її речі, розпорядившись в подальшому спірною нерухомістю на власний розсуд.

Позивачка стверджувала, що обраний нею захід забезпечення позову, не спричинить ОСОБА_1 не відновлювальної шкоди, а відтак подана нею заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 серпня 2024 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на закінчений будівництвом об`єкт: житловий будинок садибного типу, ідентифікаційний номер об`єкта ЄДЕССБ: 01.3025733.5039042.20240422.87.0000.22, загальною площею 96,7 кв.м, житловою площею

50,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 080. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0104 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач зазначає, що 7 лютого 2022 року між ним та ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» був укладений договір № Б5/12 про сплату внесків у ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» (далі - Договір 2), згідно умов якого ЖБК взяло на себе зобов`язання організувати будівництво блокованої, 2-х поверхової, килимової житлової забудови в с. Білогородка за рахунок його внесків, здати об`єкт будівництва в експлуатацію та передати йому. Згідно п. 1.6 Договору 2, об`єкт нерухомості, розташований за адресою: с. Білогородка, Бучанського району, Київської області, з наступними характеристиками: блок - 5, номер квартири - 12, площа 109 кв.м. Пунктом 4.2.1 Договору 2 встановлено, що ЖБК зобов`язалось організувати будівництво об`єкту та здачу його в експлуатацію до кінця І кварталу 2023 року. Пунктом 8.1 Договору 2 ЖБК гарантувало відсутність будь-яких прав третіх осіб на цей об`єкт нерухомості. Ним було сплачено внески на рахунок ЖБК у загальній сумі 1 777 501грн у період з 7 лютого 2022 року по 9 лютого 2024 року.

Також, відповідач зазначав, що 26 травня 2023 року, коли він перебував на об`єкті нерухомості, до нього звернулась позивачка, яка повідомила, що саме вона є власницею цього об`єкта нерухомості та надала копії підтверджуючих документів, при цьому голова ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» відмовився надавати будь-які пояснення з даного приводу. Відповідач вважає, що голова ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» Смолевик С.В. був достеменно обізнаний про те, що на момент повторного відчуження спірного об`єкта нерухомості на користь позивачки, він приймав участь у боях на території Донецької області у складі Збройних Сил України, тому розраховуючи на його загибель та діючи у змові з позивачкою, вирішив незаконно заволодіти набутими ним правами на об`єкт незавершеного будівництва. У березні 2024 року він звернувся до суду з позовом про визнання Додаткової угоди до Договору недійсною, по якій відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не врахував, що ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» не мало правомочностей повторно відчужувати спірний об`єкт нерухомості на користь позивачки. Крім цього, існує обґрунтований сумнів у правильності обраного позивачкою способу захисту своїх прав, оскільки спірне майно ніколи не перебувало у її власності, а набуття ним права власності на таке майно, не було пов`язане з припиненням права власності позивачки. Разом з цим, вказане вище ставить під сумнів співмірність обраного судом заходу забезпечення позову в вигляді арешту майна, тоді як у позові ОСОБА_2 мова йде про набуття майнових прав об`єкти незавершеного будівництва, шляхом сплати пайових внесків до ЖБК.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання свого представника

не направив, судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.154-155).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Іншої адреси місцезнаходження відповідача ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД» матеріали справи не містять, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК Україниколегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Собковича В.В., які апеляційну скаргу підтримали, позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кубрака Ю.І., які проти апеляційної скарги не заперечували, посилаючись на домовленість з відповідачем про укладення мирової угоди, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, виходив з предмет позову та обставини справи, тому вважав, що існує необхідність вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК Українипозов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або

неможливості виконання рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК Українизаходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У даній справі необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки предметом позову у даній справі є право власності на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,0104 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які позивачка просить витребувати у відповідача ОСОБА_1 на свою користь, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об`єкти нерухомого майна, які зареєстровані на праві власності за відповідачем (с.с.43-45).

Відповідно до ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 , як власник спірного майна, може розпорядитися таким майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

При цьому застосований судом вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

У постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував правомірності набуття спірного майна відповідачем та неправомірні дії позивачки і відповідача ЖБК «БІЛОГОРОДКА-БУД», які уклали договір, предметом якого є майно, належне відповідачу, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки зазначені обставини підлягають доведенню під час розгляду спору по суті і не підлягають оцінці судом на стадії вирішення питання про забезпечення позову.

Не заперечення позивачки та її представника проти задоволення апеляційної скарги, які викликані домовленістю з відповідачем про укладення мирової угоди, не може бути підставою для скасування ухвали, яка постановлена відповідно до норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову без порушення норм процесуального права, тому підстав для її

скасування та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 серпня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук