Провадження №2/523/675/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"10" вересня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.

представника позивача адвоката Кур`ян К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Посипанко Анжели Анатоліївни про визнання права власності на спадкове майно, звернувся представник позивача адвокат Тимків Ольга Мирославівна.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 02.10.2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу звернувся позивач у справі з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , АРК. Приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту майна. Представник зазначає, що належність майна спадкодавцю підтверджується копіями документів, які наявні у позивача.

На підставі викладеного просить: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , АРК.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В подальшому, ухвалою суду від 20 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача - замінено первісного відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Посипанко Анжели Анатоліївни на належного - Алуштинську міську раду Автономної Республіки Крим (а.с.63).

Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що позивач, як спадкоємець померлої, іншої можливості отримати спадок не має, а тому звертається до суду. Зазначила, що всі докази наявні в матеріалах справи, оригінали документів, або засвідчені копії надасть суду для дослідження вільний слухач, оскільки позивач особисто приїхати до суду можливості не має. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача про час та місце слухання справи повідомлявся у встановлено законом порядку (а.с.88), про причини не явки не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався.

Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» - суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (Частина перша статті 12 - 1 в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022).

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (Частина друга статті 12 - 1 в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022).

Заслухавши пояснення представника позивача, яка просила позов задовольнити, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивач зазначив, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу відмовила у видачі свідоцтва про право власності на житло, з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, відсутності у Державному реєстрі речових прав реєстрації права власності на квартиру та відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно, не можливості з`ясувати кола спадкоємців.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 14.02.2023 року складено актовий запис № 282. Свідоцтво про смерть видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.22).

Згідно заповіту посвідченого 07.10.2008 року приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Яременко Т.В. ОСОБА_2 за життя, на випадок свої смерті зробила розпорядження, а саме: все своє нерухоме та рухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 3343 (а.с.23).

Відповідно до копій правовстановлюючих документів, які наявні в матеріалах справи, та засвідчені адвокатом Тимків О.М. (в судовому засіданні надані сторонньою особою копії, без засвідчення адвокатом або іншою особою) встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло виданого 19.04.1993 року, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.24).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 16.10.2009 року, державним нотаріусом АРК Україна, м. Алушта, Доброжанським А.В. встановлено, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27).

З огляду на досліджені документи встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що станом на 2009 рік ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В рамках судового провадження спадкоємці можуть надавати суду докази, які могли б підтвердити право власності спадкодавця на майно (навіть якщо правовстановлюючі документи відсутні або ж ніколи не оформлялися належним чином) та витребовувати такі від будь-яких інших осіб.

Отже, розглядаючи справу про визнання права власності на спадкове майно, суди мають встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, витребувавши відповідні документи від нотаріальної контори, а також інформацію про те, на кого наразі зареєстроване спірне майно (лист ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Слід зазначити, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо того, що вказана квартира, яку позивач має намір отримати у спадщину, належала спадкодавцю на праві власності на момент смерті, що безпосередньо передбачено ст. 1218 ЦК України.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням того, що позивач не довів суду обставин того, що нерухоме майно, яке позич, як спадкоємець має намір отримати в спадок є таким, що на момент смерті належало спадкодавцю, як то передбачено ст. 1218 ЦК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають.

Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

В силу положення ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Судові витрати понесені з розглядом справи віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2024 р.

Суддя: