Справа № 127/9842/24
Провадження № 2/127/1190/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у володінні та користуванні квартирою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у володінні та користуванні квартирою. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 травня 2013 року. У належній позивачу квартирі значиться зареєстрованим та проживає колишній чоловік позивача - ОСОБА_2 . Шлюб з ОСОБА_2 розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2023 року, яке залишене в законній силі постановою Вінницького апеляційного суду від 26.09.2023 року. Зазначеними судовими рішеннями встановлена та обставина, що шлюбні стосунки між позивачем та ОСОБА_2 були припинені у березні 2022 року і з того часу сторони спільно не проживають та не ведуть спільного домашнього господарства. Таким чином, з березня 2022 року відповідач перестав бути членом сім`ї позивача. 23.02.2024року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради було прийняте рішення про зняття відповідача з реєстрації його місця проживання у квартирі позивача. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 тривалий час не є членом сім`ї позивача, а з 23.02.2024 року втратив юридичне право користування належним позивачу житловим приміщенням, оскільки був знятий з реєстрації місця проживання, він продовжує користуватись квартирою, проти чого позивач категорично заперечую. Проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 створює позивачу перешкоди у використанні та розпорядженні майном, адже позивач не має змоги використовувати свою квартиру для власних потреб, оскільки у ньому проживає стороння особа. Крім того, проживання відповідача у квартирі тягне за собою нарахування значних сум за комунальні послуги, які ОСОБА_2 сплачувати відмовляється і витрати щодо оплати таких рахунків несе виключно позивач.

Ухвалою суду від 17.04.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

09.07.2024року ухвалою суду закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки хворіє на ГРВІ та перебуває вдома на самоізоляції.

Суд дослідивши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст. 223 ЦПК України, оскільки належних доказів про поважність причини неявки в судове засідання відповідач не надав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступн6ого висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2023року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно договору купівлі продажу квартири від 24.05.2013року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору покупець ОСОБА_1 набула вищевказану квартиру за кошти, які їй належать особисто, що підтверджено заявою другого з подружжя, ОСОБА_2 , справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А.

23.02.2024року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради було прийняте рішення про зняття відповідача з реєстрації його місця проживання у вищевказаній квартирі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-92цс15 передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Правовий висновок, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від16листопада 2016р.у справі№ 6-709цс16,вказує,що аналіз зазначеної норми (ст. 391 ЦК України) дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене, та те, що відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний, не укладав договору найму житла, не є членом сім`ї позивача, в даній квартирі не зареєстрований, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення на вимогу ОСОБА_1 , як власника цього майна.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 321, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.09.2024року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: