Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4101/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

05 вересня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Солодкову Світлану Іванівну, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходилось кримінальне провадження № 000038, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. У вказаному кримінальному провадженні він був визнаний потерпілим.

Відповідно до вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2024, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним за ч. 4 ст. 185 КК України у тому, що він 26.01.2024, перебуваючи біля торгового місця № 16-17 в ангарі № 1 «Універсальної бази Черкаської ОБЛСПОЖИВСПІЛКИ» (база ОПС), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає, та вони таємними для оточуючих, в умовах воєнного стану, який введено у дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 у подальшому неодноразово продовжений, шляхом вільного доступу, із шухляди стола рибного прилавка, яка використовувалась для зберігання коштів виручених за проданий товар, викрав грошові кошти в сумі 7000 грн., які належали йому, тобто ФОП ОСОБА_1 , після чого помістивши їх у внутрішню кишеню куртки з викраденими коштами з місця вчинення злочину зник, завдавши йому матеріальної шкоди на суму 7000 грн.

Стверджує, що факт завдання ОСОБА_3 , своїми злочинними діями, йому матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн., підтверджується обвинувальним вироком суду від 28.03.2024, який набрав законної сили.

Крім цього, зазначає, що у результаті злочинних дій відповідача, йому також була завдана і моральна (немайнова) шкода, яка виявилась у дискомфорті в побуті та на роботі. Йому доводилось робити додаткові зусилля для незапланованих витрат та витрачання часу на поїздки до слідчого та до суду у судові засідання. В зв`язку зі скоєною крадіжкою, він перестав довіряти іншим працівникам, у нього погіршився сон з-за такого стану, все це його дуже бентежило, непокоїло та псувало йому настрій, він повинен був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, моральну шкоду він оцінює у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: 7000 грн. 00 коп. матеріальну шкоду, 10000 грн. 00 коп. моральну шкоду, 10000 грн. 00 коп. понесені судові витрати за оплату правничої допомоги.

Ухвалою суду від 05.06.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не подали. До того ж, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 05.09.2024 до суду надійшла письмова заява представника позивача адвоката Солодкової С.І. про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Крім того, зазначила, що сторона позивача підтримує позовні вимоги та просить задовольнити їх у повному обсязі. До того ж, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у цій справі.

У судове засідання відповідач не з`явився, хоча судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.

Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Врахувавши думку позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2024 у справі № 711/2204/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням товарознавчої експертизи № СУ-19/124-24/3590-ТВ від 12.03.2024 у розмірі 1 514 грн. 56 коп. Вказаний вирок набрав законної сили 29.04.2024.

Так, вказаним вище вироком суду встановлено, зокрема наступне, 26.01.2024 о 10 год. 07 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи біля торгового місця № 16-17 в ангарі № 1 «Універсальної бази Черкаської ОБЛСПОЖИВСПІЛКИ»(база - ОПС), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, в умовах воєнного стану, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 у подальшому неодноразово продовжений, шляхом вільного доступу, із шухляди стола рибного прилавка, яка використовувалась для зберігання коштів виручених за проданий товар, викрав грошові кошти у сумі 7000 грн., які належать ФОП ОСОБА_1 , після чого помістивши їх у внутрішню кишеню куртки з викраденими коштами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому матеріальних збитків на вищевказану суму. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини. Цивільний позов не заявлявся.

Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 7 статті 128 КПК України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоди визначені статтями 1166 та 1167 ЦК України.

Так, відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Беззаперечним є той факт, що ОСОБА_2 своїми протиправними діями вчинив кримінальні правопорушення-злочини, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжку, вчинену у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, наявні у справі, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 7000 грн. 00 коп. підлягають до задоволення. При цьому, розмір шкоди встановлено під час розгляду кримінального провадження і не оспорюється відповідачем.

Що стосується відшкодування позивачу моральної шкоди, то суд приходить до наступного.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019 у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

Крім того, згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема у рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини про те, що позивачу завдано відповідачем моральної шкоди, тобто моральних страждань, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача, що мали місце 26.01.2024, зокрема, - вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжки, вчиненої у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Враховується наявність встановлених фактів протиправності дій відповідача щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 5000 грн. 00 коп., а не 10000 грн. 00 коп., як просить позивач. Як на думку суду, визначений позивачем розмір моральної шкоди не є доведеним та обґрунтованим і є явно завищеним та таким, що не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

Крім того, суд враховує характер, обсяги та тривалість психологічних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача; переживання позивача з приводу викрадення відповідачем належного йому майна, позбавлення права користуватися викраденим майном.

На думку суду, у цій частині позов підлягає до часткового задоволення, тобто на суму 5000 грн. 00 коп., який є справедливим, розумним і виваженим. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, при подачі цієї позовної заяви до суду позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки позивач користується пільгою, передбаченою п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях), у зв`язку з тим, що вказана справа стосується відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на суму 12000 грн. 00 коп. (7000 грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, що становить 100 % від заявлених позовних вимог, а також 5000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, що становить 50 % від заявлених позовних вимог), то судові витрати (судовий збір) у розмірі 1816 грн. 80 коп. (1211 грн. 20 коп. за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди [100 % від задоволених вимог], а також 605 грн. 60 коп. за вимогу про відшкодування моральної шкоди [50 % від задоволених вимог]), слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правових послуг адвоката № 2 від 02.05.2024, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Солодковою С.І., додатковий договір № 2/1 від 02.05.2024 до договору про надання правових послуг, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії СА № 1086555 від 22.05.2024, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 2 від 02.05.2024 (повноваження адвоката не обмежуються).

Слід також зазначити, що відповідно до п.п. 4.3 договору про надання правових послуг адвоката № 2 від 02.05.2024, клієнт здійснює оплату послуг адвоката на умовах укладеного додаткового договору № 2/1 від 02.05.2024, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з умовами додаткового договору № 2/1 від 02.05.2024 до договору про надання правових послуг № 2 від 02.05.2024, винагорода за надання адвокатом послуг адвокатом гонорар, передбачений п.п. 4.3 договору про надання правових послуг від 02.05.2024 складає 10000 грн. 00 коп., який клієнт сплачує одразу при укладенні договору (ця сума складається з: 500 грн. 00 коп. ознайомлення з документами, 1000 грн. 00 коп. підготовка до написання позовної заяви, 2500 грн. 00 коп. написання позовної заяви, 6000 грн. 00 коп. участь у судових засіданнях).

Суд вважає, що вказані докази є належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Так, судом встановлено, що вартість надання правничої (правової) допомоги визначена у додатковому договорі № 2/1 від 02.05.2024 до договору про надання правових послуг № 2 від 02.05.2024, у вигляді фіксованої суми (гонорар), і становить 10 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково на 70,59 % від загального розміру заявлених вимог, то з відповідача на його користь необхідно стягнути витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 7059 грн. 00 коп., тобто 70,59 % від 10 000 грн. 00 коп. заявлених витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Таким чином, як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду означеної цивільної справи.

Крім того, суд враховує той факт, що розмір витрат є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Підстав для зменшення розміру таких витрат, окрім наведених вище, суд не вбачає. Також, суд звертає увагу, що відповідачем по справі не було надано заперечень проти вимог позивача щодо розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката) і не заявлено про зменшення розміру вказаних витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279-284, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП дані відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7000грн. 00коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000грн. 00коп., витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги 7059грн. 00коп., а всього 19059грн. 00коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП дані відсутні) в дохід держави судовий збір у розмірі 1816грн. 80коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька