ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4662/24 Справа № 185/7809/22 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що з 25.05.1997 року вона стала проживати разом з ОСОБА_3 в його домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 на праві приватної власності.

04 січня 1999 року нею була продана її квартира і на отримані від продажу кошти вони з ОСОБА_3 вирішили в подальшому побудувати будинок замість літньої кухні, що була непридатна для проживання та інші господарські будівлі.

З 06 січня 1999 року вона зареєстрована у домоволодінні ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , а 06 жовтня 1999 року вони зареєстрували шлюб з ОСОБА_3

16 січня 2013 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташовано по АДРЕСА_1 , а саме на: садибний житловий будинок «А» загальною площею 59,4 кв.м, житловою 27.6 кв.м; убиральню «В» площею 1,1 кв.м; трубчатий колодязь; сарай «Е» площею 1,2 кв.м; теплицю площею 36,5 кв.м; котельню «Г» площею 6,4 кв.м; душ «Д» площею 1,3 кв.м; огорожу 2-5 (залізобетон); теплицю площею 65,8 кв.м.; мансарду «МС».

Нею та її чоловіком ОСОБА_3 спільним трудом та спільними коштами, а також за рахунок особистих коштів позивача від продажу квартири, за час проживання однією сім`єю та в зареєстрованому шлюбу за адресою домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_3 на праві приватної власності, побудовано: житловий будинок «А», котельню «Б», убиральню «В», сарай «Е», теплицю, котельню «Г», душ «Д», огорожу, мансарду, на суму 104 322 грн., загальна вартість домоволодіння стала становити 114 825 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер та вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, з заявою про прийняття спадщини також звернулася дочка ОСОБА_3 ОСОБА_1 , а 04 листопада 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки нею не надано документів, які підтверджують, що нерухоме майно набуте нею з померлим за час шлюбу та належить їй на праві спільної сумісної власності.

Просила визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як зазначене майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя та затрат другого з подружжя.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1942,50 грн..

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7169,40 грн.у відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять технічних характеристик будівель,побудованих в 1981 та 1987 роках. Не встановлена істотність збільшення вартості майна. В 2021 році вже розглядалося питання про визначення розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, де позивачеві було відмовлено в задоволенні позову з підстав недоведеності. Всі приміщення були побудовані раніше, а впослідуючому було проведено ремонт,однак доказів щодо обсягу ремонтних робіт позивачем до суду не надано. Позивачем не надано доказів того, що кошти від продажу її квартири були використані на ремонтні роботи спірного будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін,як законне та обгрунтоване , а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Мелешко І.В.,та ОСОБА_2 ..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, наведені положення закону встановлюють підстави обмеження (втручання) у права особистої власності одного з подружжя, внаслідок яких зменшується обсяг правомочностей колишнього одноосібного власника майна. Тому у статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів:

1) істотність збільшення вартості майна;

2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати, необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 9 жовтня 2022 року у справі № 334/7560/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив із того, що відбулось істотне збільшення вартості майна та значне перетворення об`єкта нерухомості, а саме внаслідок побудови мансарди та відповідно перебудови літньої кухні в житловий будинок відбулись якісні зміни характеристик самого об`єкта (літня кухня) та первинний об`єкт нерухомості (літня кухня), який належав померлому ОСОБА_3 на праві приватної власності, розчинився, нівелювався у порівнянні із об`єктом нерухомого майна (житловим будинком), який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових та грошових затрат подружжя разом та іншого з подружжя, а саме позивача, який не є власником, та спірне домоволодіння може бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Висновок суду узгоджується з вищенаведеними нормами матеріального права та підтверджується встановленими обставинами і зокрема тим, що ОСОБА_2 з 22 січня 1999 року проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті, актом про фактичне проживання.

04.01.1998 року позивач продала належну їй на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.01.1999 № 1/1.

06 жовтня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 від 06.10.1999 року.

11 вересня 2002 року рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради №696 ОСОБА_3 дозволено будівництво подвірних будівель на раніше виділеній земельній ділянці: теплиці розміром 4,5 х 7,0 м; літнього душу і туалету розміром 1,20 х 2,60 м; теплиці розміром 4,5 х 14,0 м з котельнею розміром 1 ,40 х 4.5 м; літньої кухні та мансарди у другому рівні

розміром 3,0 х 8,5 м з влаштуванням двосхилої покрівлі висотою 5,0 м по АДРЕСА_1 .

11 грудня 2002 року рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 948 дозволено ОСОБА_3 переобладнання літньої кухні в 2-х ярусах розміром 9,0 х 5,70 м по АДРЕСА_1 під житловий будинок.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 16893464 від 03.12.2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на будинок незавершений будівництвом готовністю 76%, розташований у АДРЕСА_1 , опис об`єкта: будинок незавершений будівництвом А, сарай Б, душ/убиральня В, сарай Г, теплиця тепл, теплиця тепл.1, фундамент вт-т, тр. колодязь 1, огорожа 2,2, загальна інвентаризаційна вартість нерухомого майна 69 429 грн.

01 листопада 2012 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт, в якому зазначено, що житловий будинок, котельні, убиральня, душ, сарай, теплиці побудовані у 1981 році та 1987 році. Інвентаризаційна вартість майна зазначена 114 825 грн. У плані житлового будинку А зазначені: 1 поверх-тамбур, передня, житлова, с.вузол/котельня, кухня, поверх мансарда -передня,житлова.

Згідно даних технічного паспорту на спірне домоволодіння від 01.11.2012 року реконструкція літньої кухні під житловий будинок проведена в 2012 році.

07.12.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано подану ОСОБА_3 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку (після реконструкції літньої кухні), господарські будівлі. В декларації зазначено: дозвіл про початок виконання будівельних робіт, виданий головним архітектором м. Павлограда 11.09.2002 року № 96/09, дата початку будівництва 12.09.2002 року, дата закінчення будівництва 25.10.2012 року, види виконаних робіт: будівництво мансардного поверху, влаштування перегородки, заміна даху, облицювання зовнішніх стін, сантехнічні роботи, опоряджувальні роботи, будівництво господарських будівель: котельні, убиральня, душ, сарай, теплиці, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 46 650 грн, в тому числі витрати на будівельно-монтажні роботи 45 520 грн., витрати на машини, обладнання, інвентар 2150 грн., вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 323 437 грн.

16 січня 2013 року реєстраційною службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 16.01.2013 року.

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 55339 від 17.01.2013 року- 08 січня 2013 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесені відомості про право власності ОСОБА_3 на садибний (індивідуальний) житловий будинок з мансардним поверхом АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м та відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: котельню «Б» площею 3,9 кв.м; убиральню «В» площею 1,1 кв.м; трубчатий колодязь; сарай «Е» площею 1,2 кв.м; теплицю площею 36,5 кв.м; котельню «Г» площею 6,4 кв.м; душ «Д» площею 1,3 кв.м; огорожу 2-5 (залізобетон); теплицю площею 65,8 кв.м.; мансарду «МС».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Постановою Першої павлоградської державної нотаріальної контори від 04.11.2020 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу №104/2020. З заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_1 . ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою, у зв`язку з тим, що нею не надано документів, які підтверджують, що вищевказане нерухоме майно набуте нею з померлим за час шлюбу та належить їй на праві спільної сумісної власності.

Згідно з висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 3 від 10.02.2021 року ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 10.02.2021 року становить 194 243 грн.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 26/23 від 25.11.2023 року експертом зазначено, що в зв`язку з відсутністю технічної документації та декларації про готовність об`єкта до експлуатації на домоволодіння по АДРЕСА_1 на 06.10.1999 року (дату укладення шлюбу) та відсутністю на вказаній земельній ділянці житлового будинку, господарських будівель та споруд, розмірами згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30.07.1980 року, визначити дійсну ринкову вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 06.10.1999року (дату укладення шлюбу), в цінах на теперішній час, не представилось можливим.

Дійсна ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 01.01.2020 року (дату смерті ОСОБА_3 ), в цінах на 25.11.2023 року (дату складання висновку) становить 381 207 грн. Так як експерту не представилось можливим визначити дійсну ринкову вартість спірного домоволодіння станом на 06.10.1999 року та за зазначеною адресою не було виявлено житлового будинку, господарських будівель та споруд, розмірами згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30.07.1980 року, експерт робить припущення, що сума в розмірі 381 207 грн. і є тією сумою на яку змінилась дійсна вартість спірного домоволодіння за період з 06.10.1999 року по 01.01.2020 року.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що всі будівельні роботи, ремонтні роботи подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували разом власною спільною працею, за спільні кошти, та за кошти позивача від продажу її квартири.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі відбулося істотне збільшення вартості майна, яке належало на праві власності ОСОБА_3 . Таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими та грошовими затратами сторін та грошовими затратами ОСОБА_2 від продажу її квартири, яка не є власником.

Спільні трудові затрати були направлені на ремонт майна, добудову мансарди, перебудову літньої кухні в житловий будинок, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Рішенням виконкому від 11 вересня 2002 року було надано дозвіл на будівництво літньої кухні та мансарди у другому рівні розміром з влаштуванням двосхилої покрівлі, переобладнання літньої кухні під житловий будинок, дозволено будівництво подвірних будівель на раніше виділеній земельній ділянці: теплиці розміром 4,5 х 7,0 м; літнього душу і туалету розміром 1,20 х 2,60 м; теплиці розміром 4,5 х 14,0 м з котельнею розміром 1 ,40 х 4.5 м; декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку (після реконструкції літньої кухні), господарські будівлі) підтверджено, що в період з 2002 року по 2012 рік відбулося будівництво мансарди та відповідно перебудова літньої кухні під житловий будинок (тамбур, передня, житлова, с.вузол/котельня, кухня, мансарда (передня,житлова)).

Згідно даних технічного паспорту на спірне домоволодіння від 01.11.2012 року реконструкція літньої кухні під житловий будинок проведена в 2012 році.

07.12.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано подану ОСОБА_3 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку (після реконструкції літньої кухні), господарські будівлі. В декларації зазначено: дозвіл про початок виконання будівельних робіт, виданий головним архітектором м. Павлограда 11.09.2002 року № 96/09, дата початку будівництва 12.09.2002 року, дата закінчення будівництва 25.10.2012 року, види виконаних робіт: будівництво мансардного поверху, влаштування перегородки, заміна даху, облицювання зовнішніх стін, сантехнічні роботи, опоряджувальні роботи, будівництво господарських будівель: котельні, убиральня, душ, сарай, теплиці

Істотність в даному випадку полягає в якісних змінах характеристик самого об`єкта. Подружжям було проведено реконструкцію літньої кухні під житловий будинок, будівництво мансарди у другому рівні, будівництво подвірних будівель на раніше виділеній земельній ділянці: теплиці, літнього душу і туалету, теплиці з котельнею .

Таким чином первинний об`єкт нерухомості, що належав ОСОБА_3 до шлюбустав малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових та грошових затрат подружжя, та грошових затрат ОСОБА_2 , яка не є власником.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив із того, що майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, та затрат позивача-другого з подружжя, тому є підстави для визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначений висновок узгоджується з положеннями ст.62 СК України.

Доводи про те, що матеріали справи не містять технічних характеристик будівель, побудованих в 1981 та 1987 роках, а тому не можна встановити істотністьзбільшення вартості майна не можуть бути прийняті до уваги. Судом першої інстанції встановлено, що за період перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулося істотне збільшення вартості майна, яке належало на праві власності ОСОБА_3 . Таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими та грошовими затратами сторін та грошовими затратами ОСОБА_2 від продажу її квартири.Встановлені судом обставини нічим не спростовані.

Посилання на те, що в 2021 році вже розглядалося питання про визначення розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, де позивачеві було відмовлено в задоволенні позову з підстав недоведеності не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення, на яке посилається апелянт не є преюдиційним для вирішення спору в цій справі.

Вказівка на те, що всі приміщення були побудовані раніше, а впослідуючому було проведено лише ремонт та реконструкцію, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки позивач посилалася на те, що нею спільно з чоловіком за його життя було побудовано: житловий будинок «А», котельню «Б», убиральню «В», сарай «Е», теплицю, котельню «Г», душ «Д», огорожу, мансарду. Її доводи підтверджені відповідними документами, які є належними та допустими доказами. Відповідними рішеннями виконкому про дозвіл на будівництво та реконструкцію та технічним паспортом підтверджено капітальний ремонт та будівництво господарських будівель, що впливає на наявність істотногозбільшення вартості майна.

Доводи про те, що позивачем не надано доказів, що кошти від продажу її квартири були використані на ремонтні роботи спірного будинку є безпідставними і нічим не спростовані. Між тим, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що при будівництві використовувалися кошти позивача від продажу її квартири.

Оскаржуюючи судове рішення, апелянтом не надано належних доказів,які б спростували висновки суду першої інстанції.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: