ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3598/24 Справа № 205/8810/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина.

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :08:111:0002, площею 0,0369 га, та земельна ділянка, кадастровий номер :08:111:0020, площею 0,0013 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Власником суміжної земельної ділянки, кадастровий номер :08:111:0021, площею 0,0402 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач. Під час проведення геодезичних робіт з виносу межових знаків в натурі 08 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , інженером-геодезистом було виявлено факт неспівпадіння фактичних меж зазначених земельних ділянок з даними Державного земельного кадастру, за результатами чого було складено акт виносу в натурі та приймання-передачі межових знаків. Згідно з вказаним актом було встановлено порушення меж земельних ділянок, що належать йому. З метою відновлення свого порушеного права та досудового врегулювання спору з відновлення меж земельних ділянок, 28 вересня 2022 року він звернувся до відповідача з пропозицією відновити межі земельних ділянок шляхом перенесення належного ОСОБА_1 паркану на межові відмітки, визначені Державним земельним кадастром. Станом на теперішній час відповідач межі суміжних ділянок не відновив, переміщення паркану не здійснив.

На підставі викладеного, просив усунути перешкоди у користуванні ним земельними ділянками, кадастровий номер :08:111:0002 та кадастровий номер :08:111:0020, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача відновити межі земельних ділянок, кадастровий номер :08:111:0002 та кадастровий номер :08:111:0020 шляхом перенесення паркану на межі, визначені даними Державного земельного кадастру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволені; усунені ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельними ділянками, кадастровий номер :08:111:0002 та кадастровий номер :08:111:0020, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язано ОСОБА_1 відновити межі земельних ділянок, кадастровий номер :08:111:0002 та кадастровий номер :08:111:0020 шляхом перенесення паркану на межі, визначені даними Державного земельного кадастру.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта встановлено факт користування відповідачем частиною належних позивачу земельних ділянок, у зв`язку з цим є доведеним факт порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні цими земельними ділянками.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 24 587, 12 грн, які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992, 40 грн., витрат за проведення судової експертизи у розмірі 15 294, 72 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 300 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що з огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є підстави для покладення на відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу та пов`язаних з проведенням експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, відповідач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Скочко О.А., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення по суті позовних вимог та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до позовних вимог ОСОБА_2 строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у 2003 році, так як саме з цього часу паркан між земельними ділянками не змінював своє положення.

Крім того, про час та місце розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення відповідач не був повідомлений, що позбавило його можливості реалізувати передбачені ст.43 ЦПК України процесуальні права, а саме подати заперечення, клопотання, висловити доводи і міркування, а також реалізувати передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України право заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Доводи і заперечення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, посилаючись на відповідність рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник - адвокат Скочко О.А. підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та його представник - адвокат Коломоєць С.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги просили рішення суду та додаткове рішення залишити без змін.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, ухвалене по суті позовних вимог відповідає зазначеним вимогам закону, а додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 06 квітня 2011 року, посвідчених Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованих в реєстрі за № 3-693, № 3-697 та за № 3-699, ОСОБА_2 належать 47/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 784 кв.м. та земельні ділянки, кадастровий номер :08:111:0020, площею 0,0013 га та площею 0,0369 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7-8, 10).

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 001587 від 17 липня 2012 року, виданого управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, земельній ділянці, площею 0,0369 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2011 року належить ОСОБА_2 , присвоєно кадастровий номер :08:111:0002 (т. 1 а.с. 11).

17 липня 2012 року ОСОБА_2 управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області було видано державний акт серії ЯК № 326261 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:111:0020, площею 0,0013 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12).

Згідно з державним актом, серії ДП № 090134, виданим Дніпропетровським міським управлінням (відділом) земельних ресурсів 18 лютого 2005 року, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :08:111:0021, площею 0,0402 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 вересня 2003 року, належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 136).

08 вересня 2022 року інженером-геодезистом Перемітьком С.В. , в присутності власника земельної ділянки ОСОБА_2 , було складено акт виносу в натурі та приймання-передачі межових знаків, яким встановлено неспівпадіння межових знаків з фактичним розташуванням паркану з відстанями, вказаному у графічному зображенні (т. 1 а.с. 24).

28 вересня 2022 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 було направлено пропозицію добровільного відновлення меж суміжної ділянки (а.с. 23, 30-31), яку відповідачем залишено без задоволення.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу і об`єднання земельних ділянок від 16 березня 2023 року (кадастровий номер :08:111:0021) було зареєстровано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :08:111:0036, площею 0,0150 га, і :08:111:0037, площею 0,0252 га, власником яких є ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта від 29 вересня 2023 року № 1827-23, складеного за результатами судової земельно-технічної експертизи, площа земельної ділянки, кадастровий номер :08:111:0002, згідно з фактичним користуванням складає 0,0367 га, менша на 0,0002 га за рахунок накладання та у зв`язку з тим, що фактична межа земельної ділянки з кадастровим номером :08:111:0036 не співпадає з межею даних ДГК, площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером :08:111:0036 на земельну ділянку, кадастровий номер :08:111:0002 становить 0,0001 га. Тобто, фактичні розміри, конфігурація земельної ділянки кадастровий номер :08:111:0002 не відповідають правовстановлюючому документу, документації із землеустрою та даним Державного земельного кадастру. Площа земельної ділянки кадастровий номер :08:111:0020 згідно з фактичним користуванням складає 0,0012 га, що менша на 0,0001 га за рахунок накладання земельної ділянки кадастровий номер :08:111:0037 на земельну ділянку кадастровий номер :08:111:0020. Фактичні розміри, конфігурація, площа земельних ділянок з кадастровими номерами :08:111:0002, :08:111:0020, :08:111:0036 та :08:111:0037 не відповідають межам, визначеним у правовстановлюючих документах, документації із землеустрою на ці земельні ділянки (т. а.с. 171-199).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

З урахуванням висновків проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як власник суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами :08:111:0036 та :08:111:0037 самовільно побудувавши паркан між належними йому земельними ділянками та земельними ділянками з кадастровими номерами :08:111:0002 та :08:111:0020, що належать позивачу без дотримання їх межі, визначеної даними Державного земельного кадастру, тим самим створивши перешкоди позивачу в реалізації ним повноважень користування належними йому земельними ділянками, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо необґрунтованого незастосування судом першої інстанції позовної давності апеляційним судом не приймаються до уваги з огляду на те, що особливістю негаторного позову є те, що він спрямований на усунення таких порушень повноважень власника, які наявні на момент звернення з позовом. Саме тому до вимог за негаторним позовом строки позовної давності не можуть застосовуватися.

Інші доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості судового рішення, ухваленого по суті позовних вимог ОСОБА_2 , висновків суду першої інстанції також не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, не дають підстав для висновку, що зазначене рішення прийнято без додержання норм матеріального і процесуального права.

Отже, розглядаючи спір по суті позовних вимог ОСОБА_2 , який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, 23 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 900 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, позивач надав суду копію договору-доручення про надання правничої допомоги від 14 січня 2022 року, укладеного між ним та адвокатом Коломоєць С.В. (т.2 а.с. 27), розрахунок судових витрат від 23 грудня 2023 року (т.2 а.с.24), акт приймання-передачі виконаних робіт за договором від 14 січня 2022 року (а.с.25), довідку № 16 від 23 грудня 2023 року про отримання адвокатом гонорару у повному обсязі (т.2. а.с. 26). Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги(т.2 а.с.2).

Крім цього, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (т. 1 а.с. 1), а також сплачено проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 15 294 грн. 72 коп.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового стягнення судових витрат, які поніс позивач у справі, за результатами розгляду якої був задоволено його позовні вимоги, а саме правової допомоги в сумі 8300 грн, з вирахуванням вартості послуг адвоката за участь у судових засіданнях, в яких представник участі не приймав, а також судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. і витрат пов`язаних із проведенням експертизи у сумі 15 294 грн. 72 коп.

Разом з тим через порушення норм процесуального права, додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Аналіз положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що у процедурі призначення до розгляду питання щодо розподілу судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про такий розгляд та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У справі, що переглядається в додатковому рішенні вказано, що рішення було ухвалене у відкритому судовому засіданні та в судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином (т. 2 а. с. 34)

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом першої інстанції учасників справи про розгляд питання щодо розподілу судових витрат.

За таких обставин, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по справі у загальній сумі 24 587 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім) гривень 12 коп., які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992, 40 грн, витрат за проведення судової експертизи у розмірі 15 294, 72 грн, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 300 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року залишити без змін, додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати по справі у загальній сумі 24 587 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім) гривень 12 коп., які складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп., витрат за проведення судової експертизи у розмірі 15 294 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) гривень 72 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 300 (вісім тисяч триста) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: