ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4412/24 Справа № 932/541/23 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року, постановлену у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви.

05 лютого 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати.

В своїй заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року її позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково і з огляду на те, що судом не було вирішено питання про судові витрати, 22 січня 2024 року вона звернулась до суду з заявою про ухвалення з цього приводу додаткового рішення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року її заява була повернута без розгляду, з огляду на недотримання нею вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а саме до заяви не було надано доказів надсилання копії заяви з додатками відповідачу. Таким чином, оскільки її первісна заява про ухвалення додаткового рішення з доданими до неї доказами розміру судових витрат, була подана нею у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог і була залишена судом без розгляду, вважає, що цей процесуальний строк підлягає поновленню судом.

З урахуванням наведеного, просила поновити їй строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення, яким покласти всі судові витрати по справі на відповідача ОСОБА_2 , стягнути зі ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернуто без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що повторна заява про ухвалення додаткового рішення була подана заявницею з порушенням строків, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України і цей строк не може бути поновленим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подає апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги заявниця зазначила, що при поверненні без розгляду її первісної заяви про ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції їй було роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду.Розглядаючи її повторну заяву про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд не звернув уваги на те, що нею ставилося питання щодо поновлення строку на її подання та залишив заяву без розгляду, чим порушив її права щодо повторного звернення. Крім того, суд в оскаржуваній ухвалі дійшов необґрунтованого висновку про те, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана нею після судових дебатів, що не відповідає дійсності, оскільки вона у своїй позовній заяві зазначала про орієнтовний розмір судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Своїм процесуальним право на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - адвокат Грищенко І.В., посилаючись на відповідність ухвали місцевого суду вимогам законності та обґрунтованості, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Позивачка до суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Звідси, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_1 за період з грудня 2020 року по січень 2023 року в сумі 317600 грн., заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2020 року по січень 2023 року в сумі 335135 грн., пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за грудень 2020 року - січень 2023 року, станом на 24 квітня 2023 в сумі 332585,30 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено (а.с 169-172).

22 січня 2024 року позивачка звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн. (а.с.174-177)

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року заява ОСОБА_1 була повернута без розгляду, з огляду на недотримання заявницею вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а саме з тих підстав, що остання не долучила до заяви докази надсилання копії заяви з додатками відповідачу (а.с.178-179)

05 лютого 2024 року до суду надійшла повторна заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про судові витрати, в якій вона просила поновити їй строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення, яким покласти всі судові витрати по справі на відповідача ОСОБА_2 , стягнути зі ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн (а.с.183-185).

Оскаржуваною ухвалою місцевий суд залишив повторну заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду, посилаючись на те, що зазначена заява була подана заявницею з порушенням строків, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України і цей строк не може бути поновленим.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

На підставі частини 1 статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом частини першої, третьої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Звертаючись із клопотання про поновлення строку, позивачка ОСОБА_1 посилалася на поважність причин його пропущення, враховуючи те, що її первісна заява про ухвалення додаткового рішення з доказами понесених нею судових витрат була подана нею своєчасно, а саме протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог та була повернута судом без розгляду.

За змістом частини 1, 2 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 591/5362/18 (провадження № 61-6528св22) зазначив, що аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи (подібний за змістом правовий висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №908/3408/20).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (подібний за змістом правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

За змістом оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, обмежившись посиланням на те, що повторна заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачкою після закінчення судових дебатів, а строк на її подання не може бути поновленим, з урахуванням конкретних обставин справи, не оцінив на предмет поважності причини пропуску позивачкою встановленого законом процесуального строку та фактично не вирішив питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку. Висновки суду з цього питання не зазначені в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, що є порушенням вимог ст. 260 ЦПК України.

Верховний Суд у додатковій постанові від 17 січня 2024 року у справі № 357/6367/15-ц (провадження № 61-8282св23) зазначив, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення повторної заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду без вирішення клопотання заявниці про поновлення строку на подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч. ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року.

Судді: