Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3597/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/3597/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Житомирського обласного центру зайнятості на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Житомирського обласного центру зайнятості від 21.02.2023 №108-к, про її звільнення з посади заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості з 28 лютого 2023 року у зв`язку із скороченням штатів;

- поновити її на вказаній посаді ;

- стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 28 лютого 2023 року до дня поновлення на роботі та судові витрати.

Позов мотивувала тим, що дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства про працю, що передбачає вивільнення працівників у разі скорочення штату. При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Однак, порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих юрисконсультів, які залишилися на роботі, і позивача, яка з 09.02.2017 була прийнята на роботу та з 26.12.2022 була переведена та займала посаду заступника начальника юридичного відділу, проведено не було.

Про скорочення такої посади її було попереджено 09 січня 2023 року, але всупереч вимогам 1-3 ст. 49 КЗпП України, одночасно не була запропонована робота за відповідною професією, яка була у наявності, за відсутності такої роботи - інша робота, що є в установі, але жодних вакансій одночасно з попередженням запропоновано не було. Вакансія провідного юрисконсульта юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості була вільна до 05 січня 2023 року.

Вказувала, що відповідач, знаючи, що вакансія заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості скорочується, користуючись перебуванням позивачки у відпустці, перевів на вакантну посаду іншу особу, а саме з 01.05.2023 провідного юрисконсульта Житомирського міського центру зайнятості ОСОБА_2 , яка не була попереджена про скорочення. В юридичному відділі Житомирського обласного центру зайнятості, позивачка пропрацювала понад шість років безперервно.

Зазначала, що начальник юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості її повідомила, що є усне розпорядження Державного центру зайнятості скоротити усіх пенсіонерів, тому на вакансії, які були у наявності, позивача не може бути переведено. Вважає дії відповідача дискримінацією за віком.

Також пояснювала, що 27 лютого 2023 року за 20 хвилин до закінчення робочого часу, начальник відділу кадрів надала лист з вакансіями, однак позивач почала нервувати та відмовилась його підписувати, оскільки це були ті вакансії, які були за станом на 09 січня 2023 року та які, одночасно з попередженням запропоновані позивачу не були. Вважає, що зі сторони керівництва до неї було проявлено психологічний тиск і створення образливої атмосфери, що є порушенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії порушення прав у сфері праці» від 16.11.2022 року №2759-ІХ, який набув чинності 11 грудня 2022 року.

Крім того, вона є особою, в сім`ї якої немає інших членів з самостійним заробітком. Син на даний момент проходить навчання на денній формі магістратури в Державному університеті ім. І. Франка. Робота позивача є практично єдиним джерелом доходу в сім`ї, так як пенсія складає 5071 грн. Таким чином, вважає, що мала переважне право на залишення на роботі, однак роботодавець видав наказ про звільнення, який в силу вищевказаного на думку позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Житомирського обласного центру зайнятості від 21.02.2023 №108-к про звільнення позивача із посади заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості з 28.02.2023 за скороченням штатів згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновити її на роботі на вище зазначеній посаді з 29.02.2023. Також стягнуто із Житомирського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.02.2023 до 18.09.2023 - дня поновлення на роботі в розмірі 146 594,88 грн без урахування обов`язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідач подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, при його ухваленні судом першої інстанції були неповно встановлені обставини, які мають значення для справи. Крім того, під час розгляду справи була допущена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, допущене неправильне застосування норм матеріального права та відбулось порушення норм процесуального права.

Зокрема, судом не враховано, що посада заступника начальника юридичного відділу, до скорочення штату в системі органів державної служби зайнятості Житомирської області, була єдиною. Суд не дослідивши питання щодо тривалості безперервного стажу роботи ОСОБА_2 в установі, який є значно більшим, ніж у позивача зробив висновок щодо тривалішого безперервного стажу роботи позивача. Крім того, на законодавчому рівні правові підстави для здійснення Житомирським ОЦЗ оцінки кваліфікації і продуктивності праці відносно позивача були відсутні, а висновки щодо необхідності здійснення такої оцінки та надання переважного права на залишення на роботі при вивільненні відповідно до статті 42 КЗпП України, необґрунтовані і безпідставні.

Судом першої інстанції не було враховано, що на законодавчому рівні обов`язок щодо пропозиції іншої роботи виникає у роботодавця одночасно (не раніше) із попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Норми законодавства про працю встановлюють певний перелік прав працівників та гарантій, які обов`язково мають бути дотримані роботодавцем при вивільненні у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Гімадієву Р.К. було попереджено про наступне вивільнення 09 січня 2023 року (у зв`язку з її відпусткою). Відповідно, саме починаючи з 09 січня 2023 року у Житомирського ОЦЗ виник обов`язок щодо пропонування позивачу іншої роботи - всіх наявних посад. Іншого законодавство України не передбачає.

Чинне законодавство про працю ставить у залежність прийняття відповідних управлінських рішень роботодавцем щодо вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці лише від необхідності дотримання ним чіткої та послідовної процедури вивільнення (постанова Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №826/24208/15, від 21.02.2020 у справі № 809/1353/16 та від 13.03.2020 у справі № 813/2688/16), яка передбачає, зокрема, і повідомлення працівників про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці. Інших умов, строків повідомлення про наступне вивільнення (зокрема і від дня прийняття рішення щодо змін в організації виробництва і праці) законодавство не передбачає. Натомість, 29.12.2022 (раніше строку попередження позивача) Житомирським обласним центром зайнятості було здійснено попередження про наступне вивільнення всіх працівників Житомирського міського центру зайнятості, зокрема і ОСОБА_2 . Відповідно, що у Житомирського ОЦЗ виник обов`язок щодо пропозиції іншої роботи одночасно із попередженням про вивільнення. Також, відбулось попередження про наступне вивільнення і начальника юридичного відділу Житомирського міського центру зайнятості ОСОБА_3 з одночасною пропозицією йому іншої роботи - вакансії провідного юрисконсульта новоствореної Житомирської філії Житомирського ОЦЗ, яка згідно списку вакантних посад за станом на 29.12.2022 єдиною вакансією в системі органів служби зайнятості Житомирської області.

Від початку вторгнення агресії рф проти України - 24.02.2022 начальника юридичного відділу Житомирського міського центру зайнятості ОСОБА_3 було мобілізовано до лав ЗСУ. Житомирським ОЦЗ наказом № 75-к від 14.03.2022 його було увільнено від роботи. Житомирським обласним центром зайнятості попередження про наступне вивільнення з одночасною пропозицією іншої роботи, яка відповідала освіті і кваліфікації мобілізованого працівника, було надіслано ОСОБА_3 того ж дня, єдиним відомим засобом електронної комунікації, про що складено акт.

Станом на 27.02.2023 жодних заяв та повідомлень від ОСОБА_3 будь-якими засобами комунікації не надходило. Таким чином, запропонована ОСОБА_3 єдина вакансія до 27.02.2023 не була серед наявних. Однак, вказаним обставинам суд першої інстанції не надав жодної оцінки і значення, що мало наслідком прийняття незаконного і необґрунтованого рішення.

27.02.2023 з метою захисту прав та інтересів інших вивільнюваних працівників з відповідною освітою і кваліфікацією, Житомирським ОЦЗ було складено акт про те, що за станом на 27.02.2023 на зв`язок ОСОБА_3 не вийшов, відповідно пропозицію іншої роботи не прийняв. Таким чином, вакансія провідного юрисконсульта Житомирської філії Житомирського ОЦЗ є такою, що з`явилася 27.02.2023 і тому невідкладно, а саме 27.02.2023 була запропонована позивачу. Того ж дня з`явилась вакансія консультанта роботодавця відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Звягельської філії Житомирського ОЦЗ, яка також була запропонована позивачу. Однак, ОСОБА_1 від підпису на пропозиціях іншої роботи відмовилась, про що було складено акт. У день вивільнення 28.02.2023 вказані вакансії їй також було запропоновано і також отримано відмову від підпису, про що також складено акт і було повідомлено свідками, зокрема ОСОБА_4 .

Інші вакансії в системі служби зайнятості Житомирської області на момент попередження про наступне вивільнення, протягом строку попередження і на момент вивільнення були відсутні.

Таким чином, Житомирський ОЦЗ забезпечив можливість працевлаштування позивача і здійснив пропозицію іншої роботи при першій її появі, що в повній мірі відповідає висновкам Верховного Суду.

Враховуючи наведене Житомирський ОЦЗ просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити із підстав та доводів, які зазначені у ній. Рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач та її представник адвокат Кашапова В.О. апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні, а рішення місцевого суду, яке є законним і обґрунтованим, - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачається із матеріалів справи згідно наказу Міністерства економіки України № 3908 від 18.10.2022 чотири базові центри зайнятості Житомирської області, зокрема і Житомирський міський центр зайнятості, було реорганізовано шляхом їх приєднання до Житомирського обласного центру зайнятості, а відповідно наказом вказаного міністерства № 4325 від 02.11.2022 у Житомирській області було утворено чотири філії Житомирського обласного центру зайнятості: Бердичівська, Житомирська, Коростенська і Новоград Волинська ( т. 1 а.с.100-102, 109).

Відповідно до наказів Державного центру зайнятості №128 та № 129 від 08.12.2022 затверджена гранична чисельність працівників ДЦЗ у Житомирській області та примірну організаційну структуру, зокрема, обласних центрів зайнятості, філій регіональних центрів зайнятості (т.1 а.с.86-88, 103).

Згідно штатного розпису Житомирського обласного центру зайнятості на 2022 рік юридичний відділ передбачав посади: начальника відділу, заступника начальника відділу та дві посади провідних юрисконсультів.

Встановлено, що штатні розписи на 2022 рік, затверджені 09.12.2022, 22.12.2022 та штатний розпис на 2023 рік, затверджений 29.12.2022 посади заступника начальника юридичного відділу не передбачають ( т. 1 а.с.50-61).

16 грудня 2022 року наказом Житомирського обласним центром зайнятості за № 795 від 16.12.2022 на виконання відповідних наказів і погоджень Мінекономіки і Державного центру зайнятості було утворено чотири нові відокремлені структурні підрозділи - філії Житомирського обласного центру зайнятості, припинено діяльність раніше існуючих філій шляхом їх ліквідації, та започатковано заходи, пов`язані з майбутнім вивільненням працівників ( т. 1 а.с.47-48).

Таким чином, судом встановлено і сторонами не заперечується, що у Житомирському обласному центрі зайнятості відбулись були зміни в організації праці, а саме, скорочення чисельності та штату працівників і посади заступника начальника юридичного відділу Житомирського обласного центру зайнятості на 2023 рік штатним розписом не передбачено.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 із лютого 2017 року працювала у Житомирському обласному центрі зайнятості на посаді провідного юрист консульта юридичного відділу, а 26 грудня 2022 року була переведена на посаду заступника начальника юридичного відділу відповідача ( т. 1 а.с.10).

Наказом директора Житомирського обласного центу зайнятості № 108-к від 21.02.2023 позивача звільнено з посади начальника юридичного відділу із 28.02.2023 за скороченням штатів п.1 ст. 40 КЗпП України ( т. 1 а.с.17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки на підприємстві у відповідача у момент попередження та до винесення наказу про звільнення ОСОБА_5 були наявні посади, які могли бути запропоновані позивачу, виходячи з її професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, отже роботодавцем не виконано обов`язок, передбачений частиною 3 статті 49-2 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу ( частина 2 статті 40 КЗпП України).

Згідно положень частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно ( стаття 49-2 КЗпП України).

Суд першої інстанції, посилаючись на порушення відповідачем при звільненні позивача вимог статті 42 КЗпП України помилково не врахував того, що правові підстави для здійснення Житомирським обласним центром зайнятості оцінки кваліфікації і продуктивності праці відносно ОСОБА_1 були відсутні, оскільки посада заступника начальника юридичного відділу Житомирського ОЦЗ була єдиною.

Про помилковість застосування вказаної норми матеріального права при подібних правовідносинах зазначено і у правових висновках Верховного Суду, зокрема у постановах від 27.03.2019, у справі № 756/5243/17, та від 29.09.2022, у справі № 359/2467/20.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому колегія суду вважає, що доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу і є обґрунтованими.

Із матеріалів справи також убачається, що 29 грудня 2022 року Житомирським ОЦЗ було попереджено про наступне вивільнення всіх працівників установи, у тому числі провідного юрисконсульта юридичного відділу Житомирського МЦЗ Докиль Н.Б. та начальника юридичного відділу Житомирського міського центру зайнятості Грищенка С.В. ( т.1 а.с.62, 75), яким одночасно було запропоновано іншу роботу, як того вимагає чинне законодавство.

Наказом директора Житомирського обласного центу зайнятості № 11-к від 04.01.2023 ОСОБА_2 за її згодою з 05.01.2023 переведено на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Житомирського ОЦЗ ( т.1 а.с.77).

Приймаючи до уваги, що 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 мобілізовано до лав ЗСУ, після пропозиції можливості його працевлаштування на посаду провідного юрисконсульта новоствореної Житомирської філії Житомирського ОЦЗ, від останнього заяв не надходило, зв`язок з ним був відсутній, про що був складений відповідний акт ( т. 1 а.с.67), то відповідно вказана вакансія до 27 лютого 2023 року не могла вважатися вільною та наявною. Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав.

Враховуючи перебування позивача у відпустці, її було попереджено про наступне звільнення за скороченням штату 09 січня 2023 року ( т.1 а.с.16).

Безпосередньо із цього часу відповідач зобов`язаний був запропонувати ОСОБА_1 роботу на усіх вакантних посадах.

20 лютого 2023 року на адресу відповідача від позивача надійшла заява про звільнення із займаної посади із 28.02.2023 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, скоротивши строк попередження про вивільнення ( т. 1 а.с.73).

Встановлено, що 27.02.2023 позивачу була запропонована робота на посадах:

- провідного юрисконсульта Житомирської філії Житомирського обласного центру зайнятості;

- консультанта роботодавця відділу рекрутингу та взаємодії з роботодавцями Звягельської філії Житомирського обласного центру зайнятості ( т.1 а.с.). Але ОСОБА_1 відмовилася від підпису пропозицій іншої роботи, що підтверджується копією відповідного акту від 27.02.2023 ( а.с.69). Така ж пропозиція була доведена до позивача 28.02.2023, однак остання також відмовилася від підпису, про що складено працівниками акт про відмову від 28.02.2023 ( т. 1 а.с.72).

Інші вакансії в системі служби зайнятості Житомирської області на момент попередження про наступне звільнення позивача, протягом строку попередження і на момент безпосереднього звільнення були відсутні, що підтверджується списком вакантних посад станом на 28 лютого 2023 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач у відповідності до частини третьої статті 49-2 КЗпП України виконав обов`язок перед позивачем щодо надання пропозиції всіх інших вакантних посад, які з`явилися в установі протягом періоду: з дня попередження про звільнення - до дня розірвання трудового договору, які існували на день звільнення ОСОБА_1 .

За приписами частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а судове рішення у відповідності до положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення, у відповідності до вимог статті 382 ЦПК України, у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, наявні підстави для стягнення із позивача на користь відповідача понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирського обласного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Житомирського обласного центру зайнятості 5419, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 16 квітня 2024 року.