Справа № 2-3501/11
УХВАЛА

19 вересня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Боровков Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (заінтересована особа: стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк»)

встановив:

Заявник звернулася до суду зі скаргою, яку уточнювала /а.с.134/, та в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року; зобов`язати державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року на все майно, що належить ОСОБА_2 ; зобов`язати державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , яке було накладено постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2013 року стягнуто солідарно з неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/296к-07 від 28.04.2007р. у розмірі 270814 грн. 38 коп. 24 вересня 2014 року державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ Карпиним В.З. для виконання виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 44839196 та постановою від 24 вересня 2014 року на все належне їй майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Постановою від 28 жовтня 2015 року старший державний виконавець Сихівського ВДВС ЛМУЮ Карпин В.З. повернув виконавчий документ стягувачу ПАТ «Універсал Банк» на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вона зверталася до Сихівського ВДВС ЛМУЮ зі заявою, в якій просила скасувати арешт. Проте, суб`єкт оскарження відмовив їй. В зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

Суб`єкт оскарження Сихівський ВДВС у місті Львові ЗМУЮ подав до суду відзив, у якому проти задоволення скарги заперечив, мотивуючи це тим, що відсутні правові підстави для зняття арешту з майна заявника, просить у задоволені скарги відмовити. /а.с.88-92/.

У судовому засіданні заявник представник заявника адвокат Дунас О.М. скаргу підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що боржники добровільно, поза межами виконавчого провадження виконали рішення суду, про що свідчить позиція стягувача АТ «Універсал Банк», який ніяких заперечень щодо задоволення скарги до суду не подав, а також, протягом 8 років не подав до ВДВС повторно виконавчий лист для виконання у примусовому порядку, просить скаргу задовольнити.

Суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника заінтересованої особи стягувача АТ «Універсал Банк», який будучи належним чином неодноразово повідомлений про час і місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, проте це не є перешкодою для розгляду скарги по суті відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України.

Також, суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника суб`єкта оскарження - Сихівського ВДВС у місті Львові ЗМУЮ, який до суду не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі /а.с.133/.

Заслухавши представника заявника, вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-3501/11, суд прийшов до наступних висновків

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2013 року у справі № 2-3501/11 ухвалено: стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/296к-07 від 28.04.2007р. у розмірі 270814 грн. 38 коп.; стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» по 910 грн. з кожного судових витрат.

На виконання цього судового рішення 15 травня 2013 року було видано два виконавчих листи № 2-3501/11.

24 вересня 2014 року для виконання виконавчого листа державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ Карпиним В.З. відкрито виконавче провадження № 44839196 та постановою від 24 вересня 2014 року на все належне ОСОБА_4 майно було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження 7337415) /а.с.102-104/.

Сторонами у вказаному виконавчому проваджені були стягувач ПАТ «Універсал Банк» та боржник ОСОБА_4 .

Також, постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 24 вересня 2014 року в розшук був оголошений автомобіль марки Mercedes-Benz S 500 L, 2000 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 , який стягувач ПАТ «Універсал Банк» просив оголосити в розшук відповідно до договору застави від 28 квітня 2007 року щодо передачі ОСОБА_4 вказаного автомобіля в заставу банку /а.с.105/.

Постановою від 28 жовтня 2015 року старший державний виконавець Сихівського ВДВС ЛМУЮ Карпин В.З. повернув виконавчий документ стягувачу ПАТ «Універсал Банк» на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка була чинною на момент повернення виконавчого документа), яка передбачала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснювалось частково, повертається стягувачу у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно /а.с.108,109/.

При цьому, у пункті 2 вказаної постанови від 28 жовтня 2015 року вказано: припинити обтяження № 8330572, зареєстрованого 11.01.2008 року на підставі іпотечного договору № 200 від 11.01.2008 року (приватний нотаріус Нор Н.М.) та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, здійснені в ході виконання даного виконавчого провадження.

Матеріали виконавчого провадження № 44839196 були знищені в зв`язку зі спливом 3-річного терміну зберігання, а станом на 11 квітня 2024 року вищевказаний виконавчий документ до Сихівського ВДВС у місті Львов повторно не пред`являвся, що підтверджується листом суб`єкта оскарження /а.с.49/.

25 травня 2013 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на ОСОБА_6 /а.с.26/.

Представник заявника у судовому засіданні пояснила, що боржники у виконавчому проваджені добровільно погасили борг перед стягувачем ПАТ «Універсал Банк» поза межами виконавчого провадження № 44839196, зокрема, шляхом передачі стягувачу автомобіля марки Mercedes-Benz S 500 L, 2000 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 , і тому банк на даний час ніяких претензій до ОСОБА_7 немає, що підтверджується позицією банку під час розгляду даної скарги, який жодних заперечень щодо задоволення скарги суду не надав.

Враховуючи, що стягувач АТ «Універсал Банк», який є успішним банком та не перебуває у стадії припинення, а також те, що банк протягом більше ніж вісім років не пред`явив вищевказаний виконавчий лист повторно до виконання, жодним чином не зреагував на розгляд даної скарги, суд вважає що, це свідчить про мовчазну згоду стягувача на задоволення скарги.

Представник Сихівського ВДВС у місті Львов не надав суду належних та допустимих доказів, який би спростовував вищевказані висновки суду, а також, не надав будь-яких доказів щодо рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим твердження, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Разом з тим, що даний спір виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні № 44839196 на стадії їх завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2015 роках.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_7 про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини, на що суд апеляційної інстанції вірно звернув увагу, скасувавши як незаконну ухвалу суду першої інстанції.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_7 вказала, що вона погасила борг перед банком на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження № 44839196, яке є завершеним та матеріали якого знищено.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України),

а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно заявника у виконавчому проваджені № 44839196, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому суд враховую правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), в якій заначено, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд вважає, що незняття ДВС арешту з майна боржника ОСОБА_7 у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку, що вимоги скарги є підставними та обґрунтованими.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (заінтересована особа: стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк») задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року.

Зобов`язати державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року на все майно, що належить ОСОБА_2 .

Зобов`язати державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , яке було накладено постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № ВП 44839196 від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до вимог статті 453 ЦПК України про виконання ухвали суду Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції зобов`язаний повідомити Залізничний районний суд м. Львова та заявника ОСОБА_2 не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_8 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Заінтересована особа (суб`єкт оскарження): Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (адреса: м. Львів, пр-т Червоної Калини,109; ).

Повний текст ухвали складаний 24 вересня 2024 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.