Справа № 203/616/24
Провадження № 2/0203/703/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.06.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, в якому, з урахуванням редакції позовної заяви від 12.02.2024 року, наданої в порядку усунення недоліків, позивач просить суд:

- зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), встановлений рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019 року у справі №203/3115/19, до 10000,00 грн.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що судовими рішеннями у справі №203/3115/19 з нього на користь ОСОБА_3 була присуджена, зокрема, матеріальна шкода у розмірі 78117,17 грн, яку він частково відшкодував, а залишок несплаченої шкоди становить 70436,19 грн. Оскільки шкоду ОСОБА_3 завдано не в результаті злочину, то враховуючи своє тяжке матеріальне становище, позивач просить суд зменшити розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди до 10000,00 грн. При цьому позивач зазначив, що він має єдине джерело доходів у виді державної соціальної допомоги, є людиною з інвалідністю з дитинства 1-Б групи з порушенням опори і пересування безстроково, а також сиротою з дитинства, інших родичів та близьких знайомих він не має.

Тому позивач, посилаючись на положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, звернувся до суду з позовом про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов.

Під час судового зсідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснили суду таким чином, як про це вказано вище. Представник позивача, зокрема, зазначила, що рішенням суду, яке набрало законної сили, було стягнуто з позивача, зокрема, матеріальну шкоду у розмірі 78117,17 грн, залишок несплаченого боргу становить 70436,19 грн. На думку сторони позивача, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_1 до 10000,00 грн. Проте під час судового розгляду справи позивач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру шкоди, бо він не знав про свої права. В порядку виконання рішення суду позивач звертався до суду із заяву про відстрочення виконання рішення суду, а із заявою про розстрочення виконання рішення суду не звертався. Строк відстрочення виконання рішення суду скоро сплине, а саме у вересні місяці.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.02.2024 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви.

12.02.2024 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання 24.06.2024 року з`явився позивач та його представник.

Відповідач 20.03.2024 року, 06.05.2024 року та 24.06.2024 року у судові засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала.

Суд, з урахуванням позиції позивача, положень ст. ст. 128, 223, 280-283 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами в порядку заочного розгляду.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення позивача та його представника, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 24.06.2024 року в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019 року, справа №203/3115/19, було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної шкоди, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78117,17 грн, моральну шкоду в сумі 1000,00 грн, а всього стягнуто 79117,17 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.02.2020 року, справа №203/3115/19, було залишено без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2023 року, справа №203/3115/19, було задоволено заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , заінтересована особа ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення та відстрочено на 12 місяців, тобто до 14.09.2024 року, виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019 року у цивільній справі №203/3115/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 79117,17 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 18.03.2021 року, ВП №64878558, про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №203/3115/19, виданого 17.08.2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78117,17 грн, моральну шкоду в сумі 1000,00 грн, а всього 79117,17 грн.

Позивач є людиною з інвалідністю першої-Б групи з 01.12.2013 року з дитинства з порушенням опори і пересування безстроково та отримує державну соціальну допомогу з 01.04.2018 року довічно, що підтверджується копіями довідки до акта МСЕК серії АВ №0239279 від 21.01.2014 року, посвідчення.

Відповідно до супровідного листа приватного виконавця від 03.08.2023 року, залишок боргу позивача становить 70436,19 грн, станом на 03.08.2023 року.

Відповідно до довідки від 24.01.2024 року Центрального УСЗН ДМР, ОСОБА_1 за період жовтень 2023 року грудень 2023 року отримав всього 12558,00 грн соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1 групи.

Також на підтвердження свого стану здоров`я та витрат, які він несе на лікування, позивач надав суду медичні документи та квитанції з витратами на ліки.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналіз викладених вище норм та встановлених обставин справи вказує, що розмір майнової шкоди, завданої позивачем відповідачу внаслідок ДТП, вже є встановленим та визначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, та підлягає виконанню. Обставини справи щодо зменшення розміру шкоди, зокрема, врахування того факту, що позивач є людиною з інвалідністю 1 групи та потребує постійного лікування, отримує тільки соціальну допомогу як людина з інвалідністю 1 групи, тобто має скрутне матеріальне становище, не були враховані судом під час визначення розміру майнової шкоди, а положеннями ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено право, а не обов`язок суду зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища.

Крім того, суд враховує те, що на стадії виконання рішення суду матеріальний стан фізичної особи та його захворювання можуть бути враховані судом під час вирішення питання про розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду. Отже, позивачем обрано неправильний спосіб захисту, бо порушене у позові питання може бути вирішене в порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили, шляхом розстрочення сплати розміру шкоди, а розмір шкоди, визначений рішенням суду, не може бути змінений судом в іншому судовому процесі.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зменшення розміру відшкодування майнової шкоди, визначеної рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 01.07.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва