Провадження № 2-з/756/65/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Шипіка А.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про витребування майна із чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шипіка А.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, в якому просить витребувати від відповідача на користь ОСОБА_1 земельну ділянку :85:977:0011.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

11.04.2024 представником позивача через систему «Електронний суд» подано до суду заяву про забезпечення вищезазначеного позову, в якій він просив суд забезпечити позов шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :85:977:0011, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна належить Територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради. В обґрунтування заяви зазначено, що предметом позовної заяви є право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки - :85:977:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , лише зазначена земельна ділянка згідно інформації з ДРРП на нерухоме майно знаходиться у власності держави. Решта земельних ділянок за зазначеною адресою вже продані або передані приватним власникам. За вказаних обставин просить заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки у разі незастосування заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та забезпечити ефективний захист, щодо поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

12.04.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано письмові заперечення на заяву представника відповідача про забезпечення позову, у якій заперечує проти задоволення заяви про забезпечення позову, просить відмовити.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якого позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

Обсяг позовних вимог має відповідати виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовних вимог, убачається, що земельна ділянка № :85:977:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт, є спірним майном, яке входить до предмету поданого позову.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.11.2023 право власності на земельну ділянку - :85:977:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.

Оскільки на сьогодні право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за Територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, остання може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що накладення арешту на майно, що полягає в забороні користування даним майном, є неспівмірним з заявленими у подальшому позовними вимогами, так як передбачає, в тому числі, можливість заборони користування майном. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а ефективно захистити права позивача зможе саме заборона його відчуження.

Також суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, з урахуванням предмету позову, балансу інтересів сторін, виходячи із засад розумності та обґрунтованості вимог заявника, беручи до уваги, що подальше відчуження вказаного майна може призвести до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що у даному випадку необхідним та достатнім видом забезпечення позову буде накладення арешту шляхом заборони відчуження земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий № :85:977:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд вважає, що вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки не порушує прав відповідача на володіння та користування майном, в той час як відчуження відповідного майна в подальшому може утруднити виконання рішення в разі задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і за результатами вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

З огляду на вказане, заяву представника представника ОСОБА_1 - адвоката Шипіка А.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, слід задовольнити частково.

Підстав для зустрічного забезпечення позову, судом не встановлено.

Керуючись статтями 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шипіка А.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на: земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий № :85:977:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36);

Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Копію ухвали для відома направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М.М. Ткач