ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 670/472/23

Провадження № 22-ц/4820/1101/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 670/472/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Савлівою Любов`ю Олександрівною, на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про стягнення вартості майнового паю.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення заявлених позовних вимог, просила стягнути з Віньковецької селищної ради Хмельницької області на її користь вартість майнового паю в сумі 294 100 грн.

На підтримання заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що відповідно до акту передачі майна, яке виділене під пайовий фонд, затверджене Загальними зборами громадян-співвласників 17 червня 2001 року, уповноваженій особі розпорядження майном - позивачці комісією ТОВ «Лан» передано майно, в тому числі в розділі «Споруди» зазначена дорога до ферми ВРХ вартістю 251 037 грн 04 коп. Згідно із Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 011461 від 18 червня 2001 року, позивачка має право на пайовий фонд майна КСП «Поділля» с. Нетечинці Хмельницького (колишнього Віньковецького) району Хмельницької області, та її частка у майні пайового фонду підприємства становить 2941 грн, або 0,3789 %. Позивачка вказувала, що відповідно до акту б/н прийому-передачі основних засобів від 19 липня 2001 року, вона отримала від ТзОВ «Вікторія» в рахунок майнового паю площадку з твердим покриттям площею 135,3 кв.м вартістю 2647,80 грн. Згідно схеми розташування земельної ділянки, площадка з твердим покриттям розташована в с Нетечинці, яка займає площу 0,24 га. Проте, у зв`язку з реформуванням КСП «Поділля» вона не отримала належний їй майновий пай, тому змушена була неодноразово звертатися до суду із позовами щодо оскарження дій та рішення Нетечинецької сільської ради та Віньковецької селищної ради щодо відмови їй у наданні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розміщена спірна площадка з твердим покриттям та про визнання за нею права власності на вказану площадку з твердим покриттям, однак такі вимоги залишені судом без задоволення, тому вона звернулася до суду з позовом про отримання компенсації вартості виділеного їй майна. Виділена їй площадка з твердим покриттям є об`єктом нерухомості відповідно до бухгалтерських документів, а тому дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства і його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. На даний час вона не може отримати свій пай, у зв`язку з чим позивачка просила стягнути з відповідача вартість належного їй майнового паю.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Савліва Л.О. не погодилися із таким рішенням суду, подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким задоволити позов.

Представник апелянтки вказує, що апелянтка неодноразово зверталась до суду із позовами про оскарження дій та рішення Нетечинецької сільської ради та Віньковецької селищної ради щодо відмови їй у наданні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розміщена спірна площадка з твердим покриттям та про визнання за нею права власності на вказану площадку з твердим покриттям, підставами таких позовів є обставини, що підтверджують наявність у особи права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження особою своїх прав на майно, що може підтверджуватись представленими ним правовстановлюючими документами, будь-якими іншими доказами про приналежність особі спірного майна. Як вбачається з доданих до матеріалів справи документів та обставин справи встановлених під час розгляду справи № 670/72/20, в колишньому КСП «Поділля» с. Нетечинці Хмельницького (колишнього Віньковецького) району Хмельницької області на території ферми ВРХ була побудована площадка з твердим покриттям, та у процесі реформування відповідно до рішення Загальних зборів громадян-співвласників від 17 червня 2001 року вказана площадка, як споруда, було включено до пайового фонду по залишковій вартості 251037,04 грн., а згідно з актом прийому-передачі від 19 липня 2001 року частину цієї площадки, а саме площею 135,3 кв. м вартістю 2647,80 грн. виділено апелянтці як майновий пай.

Однак розглядаючи спір у даній справі судом не враховано норми діючого законодавства, а саме Указ Президента України від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи, щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки», Указ Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», норми Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 та Постанови Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2003 року № 1253 «Про затвердження Порядку безоплатно передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств - правонаступників», якими були врегульовані питання у зв`язку з реформуванням підприємств агропромислового комплексу.

У зв`язку з реформуванням КСП «Поділля» апелянтка належний їй майновий пай не отримувала. Вимоги ОСОБА_1 щодо отримання у власність виділеного їй майна грішми судом розглядається вперше. Виділена їй площадка з твердим покриттям є об`єктом нерухомості відповідно до бухгалтерських документів, тому дії Віньковецької селищної ради є незаконними, оскільки згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства і його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Зазначені обставини підтверджуються доданими до позову документами та матеріалами справи № 670/72/20, а також витягом з протоколу зборів та погодженням з відповідною комісією з відміткою правонаступника. Крім того, рішенням Віньковецького районного суду від 19 червня 2019 року у справі № 670/238/19, розглянутій в порядку КАС України відмовлено у задоволенні позову до державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області Дурдаса Ю. М., у якому апелянтка просила зобов`язати державного реєстратора Дурдаса Ю. М. зареєструвати за нею право власності на майновий пай, а саме площадку з твердим покриттям, що знаходиться у с. Нетечинці, Віньковецького району, Хмельницької області. Розглядаючи цю справу, суди дійшли висновку, що спірна одиниця - площадка з твердим покриттям, є частиною асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв. м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, як допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки, елемент благоустрою, призначене для ефективного використання частини земельної ділянки, яка належала членам КСП «Поділля» з метою задоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням, спірний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, та не є об`єктом нерухомості та обов`язковій державній реєстрації не підлягає.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати належний їй майновий пай та зареєструвати право власності на нього, тому вважає, що має право на отримання компенсації вартість належного їй майнового паю грішми.

Посилання суду на те, що Віньковецька селищна рада є неналежним відповідачем є необґрунтованим, адже жодного разу ні в одному з судових засідань дане питання не з`ясовувалось та не оспорювалось, більше того саме Віньковецька селищна рада була в якості відповідача у справі № 670/72/20 та надавала відзив на позовну заяву у даній справі № 670/472/23. Разом з тим питання щодо необґрунтованості пред`явлення вимог, тобто неналежного відповідача не піднімалось і самим відповідачем у кожній зі справ.

Таким чином, ОСОБА_1 та її представник вважають, що апелянтка довела у судовому порядку належними доказами свої вимоги, а відтак її позов підлягає до задоволення, а рішення Віньковецького районного суду від 08 квітня 2024 року - скасуванню.

Віньковецька селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник відповідача вказує, що визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться комісією на підставі рішення зборів співвласників. Порядок виділення майнового паю віднесений до компетенції органу самоврядування колективного підприємства або зборів співвласників, які діють відповідно до статуту підприємства та затверджених ним актів, зокрема Положення про пайовий фонд майна. Тому в разі виходу з підприємства його члени мають право отримати пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій формі за згодою сторін. ОСОБА_1 пред`явила позов до Віньковецької селищної ради, оскільки вважала, що селищна рада є правонаступником КСП, однак доказів цього суду не надано, як і доказів що селищна рада є правонаступником ТзОВ «Вікторія» і власником не витребуваних майнових паїв, отже є неналежним відповідачем у справі, про що і вказано у рішенні суду. Крім того, ОСОБА_1 на власний розсуд визначила, розмір вартості майнового паю. Також представник відповідача вказує, що відшкодування вартості майна може бути реалізовано лише у випадку неможливості виділення в натурі та шляхом відчуження майнового паю іншим особам за рішенням співвласників, а не органу місцевого самоврядування, у члена КСП є право на відшкодування вартості майнового паю. Отже, ОСОБА_1 мала право отримати пай у грошовому вигляді під час виходу із членів КСП «Поділля», однак отримала сертифікат на майновий пай у вигляді площадки з твердим покриттям. Крім того, ОСОБА_1 не надала суду доказів наявності рішення зборів співвласників майнових паїв підприємства-правонаступника (КСП «Поділля» чи ТОВ «Вікторія») про виділення їй, як окремому співвласнику, майна в натурі, а також свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою, а отже відсутні докази, що позивачці в установленому порядку було виділено в натурі майновий пай, а саме площадку з твердим покриттям 135,3 кв.м вартістю 2647,80 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що позивачка на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 011461 від 18.06.2001 року, має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, її частка у майні пайового фонду підприємства становить 2941 грн, або 0,3789 відсотків.

Відповідно до акту передачі майна, яке виділене під пайовий фонд, затвердженого загальними зборами громадян-співвласників 17 червня 2001 року, уповноваженій особі від інших осіб щодо розпорядження майном - ОСОБА_1 комісією ТзОВ «Лан» передано майно у вигляді споруд та будівель на загальну суму 776211 грн., в якому в розділі «Споруди» зазначена дорога до ферми ВРХ вартістю 251037,04 грн.

Як вказано, в акті прийому-передачі основних засобів від 19.07.2001 року ОСОБА_1 рішенням комісії з організації вирішення питань майнових паїв в натурі виділено в рахунок вартості майнового паю, площадку з твердим покриттям 135,3 кв.м вартістю 2647,80 грн.

Згідно схеми розташування земельної ділянки, площадка з твердим покриттям розташована в АДРЕСА_1 і займає площу 0,24 га.

ОСОБА_1 посилалася, що КСП «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області в подальшому було реорганізовано в ТОВ «Лан», спілку співвласників «Вікторія» на підтвердження чого надала витяг з протоколу № 1 загальних зборів членів ТОВ «Вікторія» с. Нетечинці Віньковецького району від 14.05.2000 року.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з Віньковецької селищної ради Хмельницької області вартість майнового паю в сумі 294 100 грн., оскільки вона позбавлена можливості отримати належний їй майновий пай та зареєструвати право власності на нього, тому вважає, що має право виділення його в натурі шляхом отримання компенсації вартість належного їй майнового паю грішми.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Статтею 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації), управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

У пункті 4 Рекомендацій закріплені положення щодо виділення частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності. Зокрема, зазначено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву.

Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі.

Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 011461 від 18.06.2001 року, має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, її частка у майні пайового фонду підприємства становить 2941 грн, або 0,3789 відсотків та просить суд стягнути з Віньковецької селищної ради Хмельницької області на її користь вартість майнового паю в сумі 294 100 грн.

Як встановлено судовими рішеннями у справі № 670/72/20 майновий пай позивачці в натурі у вигляді площадки з твердим покриттям 135,3 кв.м вартістю 2647,80 грн. рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці не виділявся, а відтак позивачка не набула право власності на площадку з твердим покриттям 135,3 кв.м вартістю.

Крім того судовими рішеннями у справі № 670/238/19 встановлено, що спірна одиниця - площадка з твердим покриттям, є частиною асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв. м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області не відповідає головним ознакам нерухомост, та не є об`єктом нерухомості та обов`язковій державній реєстрації не підлягає.

Відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 , у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі, а якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки.

За таких обставин, в даному випадку позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію вартості її частки майнового паю Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці, однак така компенсація має стягуватись або з інших співвласників, або з правонаступника Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом до Віньковецької селищної рад, однак не навела відповідних доказів, що Віньковецька селищна рада є правонаступником майна КСП «Поділля» чи ТОВ «Вікторія» і саме їй було передано майно пайового фонду КСП.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Таким чином за відсутності доказів, що Віньковецька селищна рада є правонаступником майна КСП «Поділля» чи ТОВ «Вікторія» і саме їй було передано майно пайового фонду КСП, суд першої інстанції правильно вказав, що Віньковецька селищна рада є неналежним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги, що посилання суду на те, що Віньковецька селищна рада є неналежним відповідачем є необґрунтованим, адже жодного разу ні в одному з судових засідань дане питання не з`ясовувалось та не оспорювалось, Віньковецька селищна рада була в якості відповідача у справі № 670/72/20 та надавала відзив на позовну заяву у даній справі № 670/472/23, ппитання щодо необґрунтованості пред`явлення вимог, тобто неналежного відповідача не піднімалось і самим відповідачем слід відхилити.

Вказані доводи жодним чином не спростовують висновків, що Віньковецька селищна рада є неналежним відповідачем в даній справі, в апеляційній скарзі не наведено достатніх та обґрунтованих доказів в підтвердження тієї обставини, що саме даний орган місцевого самоврядування має виплачувати позивачу компенсацію вартості її частки майнового паю.

Оскільки до участі в справі не залучені належних відповідачів, Віньковецька селищна рада є неналежним відповідачем в даній справі, то апеляційний суд не дає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, які стосується позовних вимог по суті, оскільки це порушує права не залученого належного відповідача та позбавляє його можливості надати свої заперечення чи інші докази в спростування тверджень і доказів позивача.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Савлівою Любов`ю Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова