Ухвала

20 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 643/4988/23

провадження № 61-11562ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року і ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року у складі судді: Поліщук Т. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, якою залишено без змін оскаржені ухвали, у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову відмовлено.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Човганюк А. М. про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року та ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року - залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 08 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 21 серпня 2024 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвали суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, повернуто.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову та відмови ухвалити додаткове рішення передбачено пунктами 4, 20 частини першої статті 353 ЦПК України.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржені ухвала Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року та постанова Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, якою залишено без змін оскаржені ухвали, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року і ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, якою залишено без змін оскаржені ухвали, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков