ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року в цивільній справі номер 185/11186/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у 1981 році його батькові ОСОБА_3 ветерану та інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної Війни було виділено місто для встановлення тимчасового металевого гаражу біля житлового будинку АДРЕСА_1 . Його родина придбала металевий гараж та спільно його використовувала. Він мешкав з родиною та використовував спірний гараж, після смерті батька в 2003 році продовжив ним користуватись разом з матір`ю. Мати позивача, ОСОБА_4 , з його згоди дала у тимчасове користування даний гараж сусідці ОСОБА_2 у 2015 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Він є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому є власником спірного гаража. Позивач звернувся до ОСОБА_2 з вимогою звільнити приміщення гаражу та повернути гараж, ОСОБА_2 категорично відмовилась його повертати. Зазначений гараж не є нерухомістю, а є тимчасовою спорудою, тому він не підлягає реєстрації. Відповідачці по справі дозволу на встановлення металевого гаражу в дворі зазначеного будинку Павлоградська міська рада не надавала, та відповідачка будь-якого права на користування місцем, відведеним під гараж, не має.

Позивач просив суд витребувати у ОСОБА_2 на його користь належний йому металевий гараж, розташований біля житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовної заяви.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом неповно та неправильно встановлено обставин, які мають значення для справи, внаслідок,

неправильної оцінки доказів.

Мати позивача, позивач і його брат ОСОБА_5 володіли і користувались металевим гаражем, брат помер у 2009 році, а мати померла у 2018 році, тут набирає силу дія ст. 344 ЦК України - набувальна давність. Позивач має право власності на металевий гараж, та володіє ним більше 40 років.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023 року по справі №185/5588/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлені наступні обставини: з матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що померла ОСОБА_4 надала у тимчасове користування спірний гараж сусідці ОСОБА_2 , яким володіє по цей час відповідач.

У 2018 році ОСОБА_4 померла. 10.02.2019 року заведено спадкову справу у спадковому реєстрі, про що свідчить витяг №54704657. На теперішній час позивач є власником спірного гаража в повному обсязі, оскільки згідно з вимогами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відмову від спадщини позивач не заявляв.

05.01.2024 року позивач надав до суду відзив на заперечення на позов, де обґрунтував, що факти та докази (розписка та свідчення) наведені у вказаному відзиві, є недопустимими та такими, що ніяким чином не суперечать та не спростовують доводи позовної заяви.

Відповідачка ОСОБА_2 своїх доказів на володіння спірним гаражем не додає, крім слів про купівлю гаража, а оригінал розписки так і не був приєднаний до матеріалів справи, все це лише створює недопустимі припущення.

30.11.2019 року позивач звертався в поліцію м. Павлограда для вирішення питання володіння спірним гаражем, так як ці відносини цивільно-правові, відповіддю від 12.12.2019 року йому було рекомендовано звернутись до суду.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В травні 2017 року ОСОБА_4 запропонувала відповідачці придбати цей гараж за 5000 грн, на що вона дала згоду. Документів на гараж не було й вона написала відповідачці розписку. Гараж був придбаний в присутності свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Копію розписки має й позивач по справі. З часу придбання гаража сім`я відповідачки користується цим гаражем, тому відповідачка вважає себе законним власником гаража.

Згідно з рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року в провадженні суду перебувала цивільна справа №185/5588/21 (провадження №2/185/291/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, в якій позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 від належних їй речей та передати позивачу ключ від воріт вказаного гаража. Суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою КП Павлоградське Міжміське Бюро технічної інвентаризації від 08.07.2022 року №31 право власності на спірний металевий гараж не зареєстровано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у справі №185/5588/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року залишено без змін. Апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи наявна розписка, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 5000,00 гривень за продаж гаражу. Дана розписка була долучена до позову ОСОБА_1 з відміткою «Згідно з оригіналом», а тому суд вважає, що посилання позивача на той факт, що вона була написана не власноручно ОСОБА_4 є безпідставним. Крім того позивач не заявляв клопотання про проведення експертизи на встановлення належності підпису особі ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Вищезазначені рішення судів набрали чинності.

Доказів належності прав власності позивачу спірного гаража не надано. Доводи позивача, що спірний гараж є його власністю є безпідставними, оскільки право власності за даним об`єктом не зареєстроване. Докази, на які позивач посилається й надає до суду, не є достатніми для беззаперечного висновку, що відповідачка порушила його права та законні інтереси.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані ними рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 225, 226).

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 223, 227).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2000 року ОСОБА_4 була власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. 29).

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої павлоградської нотаріальної контори №1948/02-14 від 07.07.2023року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54704657 від 10.01.2019 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і після її смерті заведено спадкову справу 10.01.2019 року №63592282, роз`яснено ОСОБА_1 порядок оформлення спадщини (а.с. 28-28зв).

Згідно з довідкою КП Павлоградське Міжміське Бюро технічної інвентаризації від 08.07.2022 року №31 право власності на металевий гараж по АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 8-10зв).

До матеріалів справи долучено звіт про незалежну оцінку вартості металевого гаража без номера, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 30-44).

З рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року у справі №185/5588/21 вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме металевим гаражем за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовлено (а.с. 6-7).

З постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023 року в справі №185/5588/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме гаражем біля житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , видно, що судом встановлені наступні обставини: з матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що померла ОСОБА_4 надала у тимчасове користування спірний гараж сусідці ОСОБА_2 .

В матеріалах справи наявна розписка, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 , 5000,00 гривень за продаж гаражу (а.с. 14). Дана розписка була долучена до позову ОСОБА_8 з відміткою «Згідно з оригіналом», а тому суд вважає, що посилання позивача на той факт, що вона була написана не власноручно ОСОБА_4 є безпідставним. Крім того позивач не заявляв клопотання про проведення експертизи на встановлення належності підпису особі ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді (а.с. 143-145).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 387 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року в межах доводив та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння з врахуванням досліджених обставин справи та вимог закону.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції доведеності належності позивачу ОСОБА_1 на праві власності металевого гаражу по АДРЕСА_1 , яке знаходиться володінні у відповідачки ОСОБА_2 , є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів підтвердження зазначених обставин.

Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023 року в справі №185/5588/21 встановлено, що згідно з довідкою КП Павлоградське Міжміське Бюро технічної інвентаризації від 08.07.2022 року №31 право власності на металевий гараж по АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Нових доказів суду на підтвердження зазначених в позові обставин суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення учасників справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року.

Судді: