ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5238/24 Справа № 179/1514/23 Головуючий у першій інстанції: Чорна А.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 4,820 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0332, що розташована на території Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (попередня назва - Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області). У вересні 2006 року до дружини позивача - ОСОБА_3 звернулись представники ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер», які висунули пропозицію укласти з товариством договір оренди належної позивачу земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0332. Здійснюючи спілкування виключно з дружиною позивача - ОСОБА_3 , представник ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» домовився з нею про укладення договору оренди земельної ділянки, що належить позивачу та відповідно підписали вказаний договір 30.09.2006 року. Позивачу не було відомо про обставини укладання договору оренди земельної ділянки та умови його укладення, так як всі перемовини з цього приводу проводилися між ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» та ОСОБА_3 . Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0332 від 30.09.2006 року було підписано керівником ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» та від імені орендодавця підпис поставлено його дружиною - ОСОБА_3 . Аналогічним чином підписи в додатках до договору оренди земельної ділянки у вигляді акту встановлення меж земельної ділянки та розрахунку по орендній платі від імені власника земельної ділянки (орендодавцем) були проставлені ОСОБА_3 . Договір оренди був зареєстрований Магдалинівським відділом Дніпропетровської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 05 лютого 2007 року за №06. ОСОБА_3 ніколи не наділялась повноваженнями представляти інтереси позивача ні на підставі договору, ні на підставі закону, акту органу юридичної особи чи з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Таким чином, вбачається, що договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0332 від 30.09.2006 року ніколи не підписувався позивачем та відповідно не може виражати його волю. Тому, вказаний неправомірний спосіб укладання правочину порушує права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки. Враховуючи, що позивач договір оренди від 30.09.2006 року не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, необхідно зробити висновок, що у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору. Також зазначає, що за умовами договору оренди земельної ділянки від 30.09.2006 року в подальшому позивач отримував від орендаря орендну плату, так як вважав, що договір було укладено на законних підставах, про що його запевняли посадові особи ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер». Враховуючи вищевикладені обставини, позивач, як власник земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0332, вважає, що своє порушене право, яке полягає у безпідставному утриманні належної йому земельної ділянки з боку відповідача, необхідно захистити шляхом пред`явлення позову про визнання оскаржуваного договору недійсним, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Оскільки оскаржуваний договір оренди відповідно до вимог закону є недійсним, скасуванню державної реєстрації також підлягають всі додаткові угоди, укладені до нього, так як вони є додатками та невід`ємними частинами основного договору. Тому позивач просив:

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0332, укладений 30.09.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер», відомості про який зареєстровано в ДП «Центр державного земельного кадастру» 05.02.2007 року за №6 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 22380260 від 01.09.2017 року;

скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,820 га, кадастровий номер :02:002:0332, згідно договору оренди земельної ділянки, виданого 30.09.2006 року, додаткової угоди №, виданої 29.12.2012 року, додаткової угоди №2/501/17, виданої 09.08.2017 року, додаткової угоди №3/18/21, виданої 01.07.2021 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер», здійснену на підставі рішення державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 22380260, дата державної реєстрації 01.09.2017 року;

усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності (права володіння, користування і розпорядження) земельною ділянкою площею 4,820 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:002:0332, що розташована на території Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, шляхом зобов`язання ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» звільнити вказану земельну ділянку від власних працівників, сільськогосподарської техніки та обладнання, сільськогосподарських культур, надавши безперешкодний доступ до земельної ділянки позивачу.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 4,820 га з кадастровим номером :02:002:0332 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (попередня назва Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області), що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ДП №047529, виданого 02.03.2001 року Жданівською сільською радою. (а.с. 12).

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0332 за позивачем здійснена 01.09.2017 року, номер запису про право власності 22380143 (а.с.13).

Суду надано копію оформленого 30 вересня 2006 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» (орендар) договору оренди вказаної вище земельної ділянки строком на 7 років, який був зареєстрований Магдалинівським відділом Дніпропетровської філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 05 лютого 2007 року за №06 (а.с. 15-22).

Місцевим судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що договір оренди від 30 вересня 2006 року земельної ділянки підписаний не позивачем, а його дружиною - ОСОБА_3 . Аналогічні пояснення надані сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

29 грудня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» укладено додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрований 05.02.2007 року №06, за умовами якої сторони внесли зміни до спірного договору оренди щодо строку його дії - 12 років з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорі оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державної підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с.23). Вказана додаткова угода підписана особисто позивачем (орендодавцем); даний факт визнано позивачем, зокрема, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

09 серпня 2017 року позивачем укладено з відповідачем додаткову угоду №2/501/17 до договору оренди землі, що зареєстрований 05.02.2007 року №06, якою сторони внесли зміни до основного договору, зокрема, щодо строку його дії - 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації, розміру орендної плати, прав та обов`язків сторін (а.с.24). Вказана додаткова угода підписана особисто позивачем (орендодавцем); даний факт визнано позивачем, зокрема, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Вказані вище додаткові угоди зареєстровані державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №22380260 від 01.09.2017 року. (а.с. 92-93).

31.01.2013 року позивачем видано довіреність строком до 31.01.2023 року включно, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., зареєстрована в реєстрі за №124, якою позивач уповноважує ОСОБА_4 , ОСОБА_5 або ОСОБА_6 , зокрема, на укладення від його імені як «орендодавця» договору/договорів строкового платного користування (оренди) належної йому на праві власності земельної ділянки площею 4,8200 га, яка розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, укладати та підписувати договір/договори оренди, визначаючи на власний розсуд всі істотні умови таких договорів; укладати та підписувати на умовах за власним розсудом доповнення та/або зміни до них; розривати на умовах за власним розсудом укладені договори; одержувати належну йому орендну плату, в грошовій та / або натуральній формі, - відповідно до умов договору оренди (а.с. 94).

01 липня 2021 року представником позивача за довіреністю - ОСОБА_6 укладено з відповідачем додаткову угоду №3/18/21 до договору оренди землі, що зареєстрований 05.02.2007 року №06, якою сторони внесли зміни до окремих положень спірного договору оренди землі, виклавши їх у новій редакції, зокрема щодо строку оренди (49 років), розміру орендної плати, прав та обов`язків сторін. (а.с.25-26).

За умовами договору оренди землі від 30 вересня 2006 року позивач ОСОБА_1 отримував орендну плату від відповідача у грошовій та натуральній формі, що підтверджується платіжними відомостями та видатковими касовими ордерами за 2008-2020 роки. (а.с.71-91, 55-65).

Також суду надані копії касових орденів, згідно яких представник орендодавця ОСОБА_6 отримав орендну плату наперед, а саме:

згідно видаткового касового ордеру від 21.07.2021 року було отримано орендну плату за землю за 2021- 2028 роки включно у розмірі 46880,00 грн (а.с. 67);

згідно видаткового касового ордеру від 04.08.2021 року отримано орендну плату за землю за 2029-2036 роки включно у розмірі 46880,00 грн (а.с. 69);

згідно видаткового касового ордеру від 06.08.2021 року було отримано орендну плату за землю за 2037-2044 роки включно у розмірі 46880,00 грн (а.с. 69);

згідно видаткового касового ордеру від 09.08.2021 року отримано орендну плату за землю за 2045-2052 роки включно у розмірі 46880,00 грн (а.с. 66);

згідно видаткового касового ордеру від 11.08.2021 року отримано орендну плату за землю за 2053- 2056 роки включно у розмірі 23440,00 грн (а.с. 70).

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_3 (дружина позивача) суду пояснила, що її чоловік має у власності земельний пай, який перебуває в оренді у ТОВ «Фермер». Спірний договір оренди землі від 30.09.2006 року підписала вона, оскільки її чоловік був на роботі. Чоловік їй довіряв. Про те, що вона підписала договір оренди землі чоловік знав, вона з ним це узгоджувала та він не заперечував. Орендну плату отримувала вона, додому привозили їй врожай. Знає, що останній раз чоловік приносив 50000,00 грн. орендної плати. На теперішній час вони вирішили самостійно обробляти свою землю, тому чоловік звернувся з позовом до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що договір оренди земельної ділянки від 30.09.2006 року, зареєстрований 05.02.2007 року за №06, між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» він не підписував, а підпис від його імені у договорі виконаний не ним, а його дружиною - ОСОБА_3 , яка не мала належних повноважень на вчинення такого правочину.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом частини першої статті 30 вказаного вище Закону, зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 абзацу першого частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Натомість, виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року по справі № 227/3760/19-ц, провадження № 14-79цс21.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Місцевим судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не підписував договір оренди земельної ділянки площею 4,820 га, кадастровий номер :02:002:0332, укладений 30.09.2006 року з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Фермер» та зареєстрований в ДП «Центр державного земельного кадастру» 05.02.2007 року за № 06, однак фактично позивачем були виконані умови договору від 30.09.2006 року щодо передачі відповідної земельної ділянки відповідачу в оренду; факт перебування земельної ділянки в оренді у відповідача з часу укладення оспорюваного договору визнаний сторонами справи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно змісту позовної заяви, пояснень у судових засіданнях, позивач визнає факт одержання орендної плати від відповідача за оренду земельної ділянки площею 4,820 га, кадастровий номер :02:002:0332; заперечень щодо розміру, періодичності одержання орендної плати позивач не висловлює. Самий лише факт періодичного одержання орендної плати дружиною позивача ОСОБА_3 , не спростовує факту виконання відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, оскільки судом встановлено наявність згоди позивача на одержання орендної плати його дружиною, що підтверджується поясненнями позивача, показами свідка ОСОБА_3 (дружини позивача).

Крім того, позивачем було особисто підписано додаткову угоди до спірного договору № 1 від 29.12.2012 року, де, зокрема, визначено строк дії договору - 12 років з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорі оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державної підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с.23).

09 серпня 2017 року особисто позивачем укладено з відповідачем додаткову угоду №2/501/17 до договору оренди землі зареєстрованого 05.02.2007 року за №06, якою сторони узгодили, зокрема: строк дії договору - 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації; розмір, строки, порядок виплати позивачу орендної плати, в тому числі у натуральній формі (а.с.24).

01 липня 2021 року представником позивача за довіреністю - ОСОБА_6 укладено з відповідачем додаткову угоду №3/18/21 до оспорюваного договору оренди землі в частині строку оренди (49 років), розміру, порядку, строків виплати орендної плати, прав та обов`язків сторін. (а.с.25-26).

З урахуванням викладеного вище, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем та відповідачем виконувались умови договору оренди земельної ділянки площею 4,820 га, кадастровий номер :02:002:0332, і таке виконання прийняте іншою стороною договору, як належне. Отже, даний договір оренди не може вважатися неукладеним, оскільки фактично виконувався сторонами правочину.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.

У постанові КЦС ВС від 20.10.2020 року у справі №450/2286/16-ц, суд зробив висновок, що коли особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Відповідна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.

Місцевим судом правильно встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки, хоча і не був підписаний позивачем, але позивач був обізнаний щодо укладення договору оренди, про його умови, особисто вносив зміни в істотні умови договору шляхом укладення додаткових угод та отримував орендну плату від відповідача.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач виконав умови договору в частині передання вищевказаної земельної ділянки у користування (оренду) відповідачу; правомірність користування відповідачем земельною ділянкою, до пред"явлення даного позову, позивач не оспорював.

Суд також звертає увагу, що з моменту укладення договору оренди землі до звернення з позовом про визнання його недійсним минуло понад 17 років, та весь цей час сторони виконували умови договору і його дійсність позивачем не оспорювалася.

Отже, дії позивача, який визнає факт підписання ним Додаткової угоди № 1 від 29.12.2012 року, Додаткової угоди від 09.08.2017 року та його представником за довіреністю Додаткової угоди від 01.07.2021 року № 3/18/21 до спірного договору оренди земельної ділянки, а також визнає факт отримання протягом тривалого часу орендної плати за умовами договору, при цьому стверджує, що договір між сторонами є недійсним, просить скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно договору оренди земельної ділянки та додаткових угод, а також усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, - є недобросовісними.

Позов, заявлений у даній цивільній справі, суперечить попередній поведінці позивача, який передав земельну ділянку в користування відповідачу, уклав додаткові угоди та протягом тривалого часу отримував плату за користування відповідачем вищевказаною земельною ділянкою.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши відсутність підстав для висновку про неукладеність оспорюваного договору оренди земельної ділянки площею 4,820 га, кадастровий номер :02:002:0332, враховуючи виконання умов договору сторонами; встановивши недобросовісність поведінки позивача, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення похідних позовних вимог про скасування державної реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно договору оренди земельної ділянки та додаткових угод, про усунення позивачу перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою.

Разом з тим, колегія звертає увагу, що підстави для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним - відсутні, оскільки позивач обгрунтовує недійсність посиланням на неукладеність (непідписання) договору; отже обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання договору оренди недійсним, у даному випадку, є неналежним способом захисту.

Враховуючи наведені вище підстави для відмови у задоволенні позову, наслідки спливу позовної давності судом не застосовуються.

При вирішенні даної справи місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, однак безпідставно не взяв до уваги, що позовна вимога про визнання недійсним договору оренди (з підстав його неукладеності) є неналежним способом захисту, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова