ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/163/24 Номер провадження 22-ц/814/3245/24Головуючий у 1-й інстанції Кулик Н.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника АТ «Українська залізниця» - Уманця М.Г., представника позивача - адвоката Таргоній В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»,

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року, постановлене суддею Кулик Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю,

в с т а н о в и в:

09.02.2024 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу с.Дмитрівка, Шишацького району, Полтавської області, вантажний потяг НОМЕР_3, який слідував за маршрутом «Гребінка-Полтава-Південний» здійснив наїзд на ОСОБА_2 . Унаслідок отриманих травм вона загинула на місці пригоди.

Позивачка є рідною дочкою загиблої. Її втрата для неї є незворотною, а передчасна смерть - непоправною, такою, що спричинила душевні страждання, призвела до погіршення самопочуття, втрати соціальних зв`язків та позбавила підтримки в майбутньому. Позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 250 000,00 грн., які просить стягнути із АТ «Українська залізниця», як власника джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24.06.2024 позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю, - задоволено частково.

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, 150 000,00 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто із АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що сам факт загибелі матері позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань, які підлягають відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд виходив із того, що факт смертельного травмування стався внаслідок особистої неуважності самої потерпілої та нехтування нею правилами безпеки на залізничному транспорті, постановивши до стягнення 150 000,00 грн. моральної шкоди, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Відповідач АТ «Українська залізниця» із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вважає відсутніми у справі належні та допустимі докази на підтвердження факту родинних зв`язків між ОСОБА_1 та потерпілою.

Наголошує, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Просить врахувати, що в ході досудового розслідування установлено, що потерпіла ОСОБА_2 за життя страждала на психічні розлади здоров`я, але ніде не лікувалася та останнім часом виявляла бажання покінчити життя самогубством. Відтак, поза увагою районного суду залишився той факт, що загибель потерпілої відбулася внаслідок її власного умислу. Наведене, на думку відповідача, підтверджується протоколом огляду місця події від 01.02.2020, а саме доданої до нього фототаблиці, де вбачається, що ОСОБА_2 пересувалася за допомогою палиці. Отже, на думку відповідача, загибла, будучи у похилому віці з неможливістю пересуватися повноцінно та самостійно, цілеспрямована йшла саме до залізничної колії, де слідують потяги і потрапила на неї.

Наголошує, що кримінальним провадженням не встановлено умислу в діях потерпілого, оскільки відповідно до ст.2 КПК України це не є завданням кримінального провадження, в межах якого органами досудового розслідування перевірялася лише наявність складу злочину в діях локомотивної бригади.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково залишив поза увагою пункт 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, за змістом якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.

Доводить, що смерть потерпілої настала унаслідок порушення нею пунктів 2.2; 2.3; 2.5; 2,6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті Україні, дотримання яких не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей.

За цих обставин вбачає в діях потерпілої ознаки умислу, оскільки потерпіла свідомо допускала настання шкідливого результату, хоча не могла не почути чи не помітити наближення локомотиву і могла взагалі не виходити на колію до проїзду потягу. Отже, лише за наявності умислу потерпілої у даній обстановці їй могла бути спричинена шкода.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишалася позиція Верховного Суду у справі №606/1630/21 від 15.02.2023, за змістом якої за відсутності встановленого факту протиправності дій особи, як учасника ДТП виключає підстави для стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Тоді як у цій справі встановлено, що відповідачем не було порушено норми права щодо технічної експлуатації залізниць, що свідчить про відсутність протиправної поведінки, а отже виключає підстави стягнення моральної шкоди, що також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №674/1666/14-ц від 23.01.2019.

Вважає недоведеним факт моральних страждань позивача,оскільки за змістом позиції Верховного Суду у справі №752/11156/18, перебування у депресії у зв`язку зі смертю близького родича не є об`єктивними та непереборними труднощами, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Також просить врахувати актуальну позицію Верховного Суду щодо доцільності зменшення розміру стягнення, сформовану у справах №543/855/21 від 05.06.2024, №552/7011/22 від 17.04.2024, №177/759/23 від 17.04.2024.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.08.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.08.2024.

17.09.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача- адвоката Таргоній В.М. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін, як законне та обґрунтоване.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін рішення районного суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторінта перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 17-33 год. поблизу с.Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, вантажний потяг НОМЕР_3, який здійснював маршрут «Грибінка-Полтава-Південний» №1 «А», здійснив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , унаслідок чого остання загинула на місці.

Із підстав викладеного, за фактом порушення ОСОБА_3 правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель ОСОБА_2 , розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №60000038 від 02.02.2020 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, провадження за яким закрито на підставі ст.40, п.1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що винесена постанова від 30.03.2020./а.с.12-13/

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що 06.02.2020 складено відповідний актовий запис №26; місце смерті: село Дмитрівка, Шишацький район, Полтавська область; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.11/

Згідно з висновком судово-медичного експерта М.Василова №46, причиною смерті ОСОБА_2 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелом кісток черепа та ускладнилась набряком речовини головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа етиловий спирт не виявлено./а.с.3-7/

01.02.2020 АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Південна залізниця» Виробничий підрозділ «Локомотивне депо Полтава» складено акт в тім, що при комісійному огляді технічного стану електровоза серії НОМЕР_3 на ПТОЛ локомотивного депо Полтава по випадку допущеного травмування людини 01.02.2020 на перегоні Сагайдак-Братешки при слідуванні за поїздом НОМЕР_4 було встановлено: 1) видимих пошкоджень кузова, навісного обладнання та екіпажної частини локомотива не виявлено; 2) перевірена робота звукових сигналів локомотива - «свисток», «тифон» працюють без зауважень; 3) перевірена робота прожектора та буферних ліхтарів, зауважень не виявлено; 4) перевірена робота системи піскоподачі, зауважень не виявлено; 5) перевірена робота автогальмівного обладнання локомотива, згідно вимог інструкції ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, зауважень не виявлено./а.с.56/

03.02.2020 проведено оперативну нараду при начальнику локомотивного депо Полтава, де на порядку денному здійснено розбір випадку смертельного травмування людини на 276 км пк 7 перегону Сагайдак-Братешки при слідуванні з поїздом НОМЕР_4 під управлінням машиніста електровоза ОСОБА_3 та постановили: 1) вини локомотивної бригади виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава», в складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 у випадку смертельного травмування сторонньої людини на 276 кв. пк 7 перегону Сагайдак - Братешки при слідування з поїздом НОМЕР_4 в добу 01.02.2020 не встановлено; 2) дії машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 вірні та відповідають вимогам нормативних документів з безпеки руху поїздів та «Інструкції локомотивної бригади» 0106./а.с.53/

06.02.2020 головним інженером Полтавської дистанції колії ОСОБА_5 затверджено Акт службового розслідування, за змістом якого комісія дійшла висновку, що стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам. Потерпіла порушила п.2.5, п.2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорту, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 22.11.2017 №1059 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.03.1998 №193/2633. Вини залізниці в транспортній події не вбачається./а.с.58-61/

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 ./а.с.10/

У період із 1996 року ОСОБА_2 не перебувала на стаціонарному лікуванні у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради»./а.с.107/

Частково задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що між діями машиніста, який перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» та наслідками, які настали в результаті події на залізничній колії, є прямий причинний зв`язок. При цьому відсутність у діях машиніста складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного, районний суд дійшов висновку, що наявними є підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн., завданої загибеллю матері, з урахуванням ступеня вини самої потерпілої ОСОБА_2 .. яка порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №210/5258/16-ц та постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №336/3665/16-ц, від 26.10.2022 у справі №243/6516/21.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Суд першої інстанції установив, що смерть ОСОБА_2 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електропотягом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілої сприяла її власна груба необережність.

Установивши, що причиною загибелі ОСОБА_2 є потрапляння під електропотяг у зв`язку з її грубою необережністю, зокрема, порушення нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 22.11.2017 №1059, обґрунтовано зробив висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Матеріали справи не містять, а суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої.

Доводи апеляційної скарги відповідача про очевидність намірів потерпілої, як і припущення про її суїцидальні схильності, зумовлені психічним захворюванням, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці подійта його припущеннях, що не знайшли свого підтвердженні в ході судового розгляду справи. Відтак, доказів, які б підтверджували умисел потерпілої відповідачем не надано, тоді як чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №466/4412/15-ц від 05.06.2019, №756/16649/13-ц від 15.08.2019, №447/2438/16-ц від 02.10.2019, №601/1304/15-ц від 11.12.2019, №345/3335/1 від 03.06.2020, №742/637/19 від 07.10.2020.

Твердження відповідача щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди та ступеня спорідненості позивачки з потерпілою, колегія суддів відхиляє як неспроможні. По-перше, належними доказами, а саме свідоцтвом про народження підтверджено, що ОСОБА_2 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 .. яка змінювала прізвище у зв`язку із одруженням; по-друге, колегія суддів наголошує, що моральна шкода позивачу завдана смертю її матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачу душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивача, неможливо.

Тобто, сам факт загибелі матері є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача. Тоді як наведена відповідачем у апеляційній скарзі позиція Верховного Суду у справі №752/11156/18, за змістом якої перебування особи у депресії у зв`язку зі смертю близького родича не є об`єктивними та непереборними труднощами, на підставність відшкодування моральної шкоди не впливає, оскільки висновки Верховного Суду надані в контексті поважності підстав визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, а тому до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

За таких обставин, урахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілої, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Однак судова колегія не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, колегія суддів виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю матері позивачки, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 має бути визначений в сумі 80 000,00 грн., що узгоджується із висновками Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є дочкою загиблої, а тому моральна шкода, завдана позивачці підлягає відшкодуванню у розмірі 80 000,00 грн. Такий розмір відшкодування відповідає критерію розумності і справедливості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, зменшивши його із 150 000,00 грн. до 80 000,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позов поданий фізичною особою та його ціна становить 250 000,00 грн.

Відповідно до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подачу позову підлягав до сплати судовий збір у розмірі 2 500,00 грн.

Зважаючи на те, що позов задоволено на 32%, судовий збір, що підлягав стягненню з відповідача на користь держави має становити 800,00 грн.; натомість, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги (68%), шляхом взаємозаліку, відповідачу має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1 750,00 грн. (2 550,00 грн. - 800,00 грн.)./а.с.145/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року- змінити в частині розміру моральної шкоди, постановленої до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 зменшивши його із 150 000,00 грн. до 80 000,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» 1 750,00 гр. судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.09.2024 .

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак