Справа № 509/3866/24
24 вересня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
судді Козирського Є.С.,
при секретарі Лисенко О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , третя особа Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,-
01 липня 2024 року провадження по справі відкрито.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, Овідіопольський ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) (надалі Відділ) повідомив, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №39084629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8695/09 виданий 02.03.2010 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми боргу 1273982,71 грн.
29.07.2013 року відповідно державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39084629.
В ході примусового виконання встановлено, що Згідно відповіді відділу Держземагенства в Овідіопольському районі за ОСОБА_1 зареєстрована на праві власності земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
11.09.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою вищезазначену земельну ділянку арештовано.
27.12.2013 року виконавче провадження завершено згідно п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла на момент вчинення виконавчих дій та виконавчий документ повернуто стягувачу. При поверненні виконавчого документу стягувану з вищевказаних підстав ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника.
Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 цього Закону).

З правового аналізу наведеної норми права слідує, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

27.12.2013 року виконавче провадження завершено згідно п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла на момент вчинення виконавчих дій та виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю ніхто не може протиправно позбавити право власності.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що виконавче провадження, яке було відкрито відносно боржника ОСОБА_1 завершені та на даний час на виконанні не перебувають, у зв`язку із знищенням вказаних виконавчих проваджень державний виконавець не має змоги зняти арешт із майна ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», який порушує його право приватної власності, та позбавляє його змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 3028,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-89, 264-268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , третя особа Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», , шляхом звільнення з під арешту майна, а саме: земельна ділянка 0,1190 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, КН :02:002:0531, накладеного на підставі: постанови, серія та номер: б/н, виданий 11.09.2013 року, видавник: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, (номер запису про обтяження: 31987986).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ТОВ «ФК Довіра та Гарантія», судові витрати по справі в розмірі 3028,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Су Суддя: Є. С. Козирський