Провадження № 2/638/5469/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І. П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого зазначила, що була прийнята на роботу до ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на посаду начальника відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту у порядку переведення із ДП «Харківський Дорсервіс» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» за домовленістю між керівниками підприємств на підставі Наказу № 24-ВК від 15.07.2002. 18 липня 2016 року була переведено на посаду начальника відділу кадрової та адміністративної роботи. 17 червня 2024 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 Наказу № 31/ВК від 17.06.2024 головному бухгалтеру ОСОБА_3 наказано виплатити ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 16.07.2020 по 15.07.2021 - 6 календарних днів, за період роботи з 16.07.2021 по 15.07.2022 - 30 календарних днів, за період роботи з 16.07.2022 по 15.07.2023 - 30 календарних днів, за період роботи з 16.07.2023 по 31.12.2023 - 14 календарних днів та за період роботи з 01.01.2024 по 16.07.2024 - 14 календарних днів, всього 94 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

В день звільнення, тобто 17.06.2024, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів. 12.07.2024 на банківський рахунок позивача надійшло від відповідача зарахування грошових коштів у сумі 10000 грн. та зазначено «Заробітна плата за березень 2024». 19.07.2024 на банківський рахунок позивача надійшли зарахування грошових коштів, належних позивачу при звільненні, розділені на окремі зарахування заробітної плати за відповідний місяць: за березень 2024 - 10783 грн. 95 коп., квітень 2024 - 20983 грн. 43 коп., за травень - 21223 грн. 26 коп., за червень 2024 - 119963 грн., 20 коп. При цьому, розмір вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку виплачено не у повному розмірі, оскільки виходячи із розміру заробітної плати за квітень-травень 2024 року розмір вихідної допомоги складає 69586 грн. 56 коп., тоді як відповідачем була виплачена вихідна допомога у розмірі 57988 грн. 44 коп., що на 11598 грн. 12 коп. менше, ніж повинно бути.

Оскільки позивач була звільнена 17.06.2024, а фактичний розрахунок відповідачем на час ухвалення рішення не здійснено, то кількість днів затримки розрахунку з урахуванням того, що середа є неробочим днем на підприємстві, становить 57 (робочих) днів. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з позивачем за період з 18.06.2024 до 25.09.2024 складає: 1288 грн. 64 коп. (розмір середньої заробітної плати за 1 день) х 57 днів (кількість робочих днів затримки розрахунку)= 73452 грн. 48 коп.

ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на її користь заборгованість із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 11598 грн. 12 коп., а також середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з позивачем за період з 18.06.2024 на час ухвалення рішення, тобто до 25.09.2024, у розмірі 73452 грн. 48 коп.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу, що була надана та буде надаватись адвокатом Пантелей Вікторією Віталіївною, складає 15000 грн.

У відзиві на позовну заяву Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» зазначило, що не заперечує проти заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати при звільненні та погоджується з тим, що ним було невірно розраховано вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 та підтверджує, що належна до сплати сума становить 11598,12 грн. Водночас, відповідач зазначив, що грошові кошти, які були отримані відповідачем в липні 2024 року за виконані роботи від основного замовника, були в повному обсязі витрачені на погашення заборгованості по заробітним платам з діючими та звільненими працівниками, а факт невірного розрахунку вихідної допомоги ОСОБА_1 було виявлено тільки після звернення позивача до суду (тобто в серпні 2024 року), на зазначений момент підприємство вже не мало фінансової можливості здійснити розрахунок щодо виявленої заборгованості по вихідній допомозі. Саме цим зумовлено факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем. При цьому відповідач повідомив, що погашення наявної заборгованості відбудеться одразу після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства. У зв`язку з викладеним, відповідач заперечував проти позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Крім того, свої заперечення проти позову в цій частині мотивувало тим, що на підприємстві дійсно мали місце затримки по виплаті заробітної плати позивачеві, однак це обумовлено в жодному разі не власним небажанням відповідача вчасно розрахуватися з працівниками або конкретним працівником, а пов`язано з надважливим фактом скрутного фінансового становища підприємства, а також обставинами непереборної сили, а саме введенням воєнного стану на території України. Навпаки, підприємством, навіть у ситуації, що склалася, застосовувалися всі можливі міри для здійснення якнайшвидшого повного розрахунку з усіма працівниками. Відповідач звертає увагу суду, що термін виплати заробітної плати на госпрозрахунковому ДП «Харківський облавтодор» залежить від терміну розрахунків за виконані роботи від основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, який, відповідно до умов Договору ТІ-УТР/21 від 06.01.2021, зобов`язаний приймати роботи і перераховувати кошти за їх виконання на рахунок підприємства кожен місяць, але жодним чином не виконувало свої зобов`язання. Так заборгованість основного замовника за виконані ДП «Харківський облавтодор» роботи, які виконувались з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, становила 75607600 грн. ДП «Харківський облавтодор» неодноразово зверталося до основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, з проханням посприяти щодо сплати коштів за виконані підприємством роботи, що дало б нам змогу розрахуватися із заборгованістю по заробітній платі. Окрім цього, ДП «Харківський облавтодор» з аналогічним проханням зверталося до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, а також до Державної агенції відновлення та розвитку інфраструктури України, але дані звернення не приносили жодного результату. Про складну ситуацію з відсутністю можливості своєчасно здійснити розрахунки з працівниками підприємства відповідач також повідомляв Держпраці. Відповідач зазначає, що станом на 12.06.2024 заборгованість ДП «Харківський облавтодор» по виплаті заробітної плати становила 4346707,99 грн. При цьому позивачка була діючим працівником підприємства в період з жовтня 2023 по червень 2024 року та була повністю обізнаною з ситуацією, яка склалася не з вини відповідача, та знала про причини тривалої заборгованості по виплаті належних їй коштів.

Також значні фінансові труднощі, що призвели до фінансово-економічної кризи, в якій опинилося ДП «Харківський облавтодор», зумовлені військовою агресією Російської Федерації проти України та, як наслідок, введенням воєнного стану на території України. Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки під час дії в Україні воєнного стану ДП «Харківський облавтодор» є підприємством, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. З початку воєнного стану в Україні і активних бойових дій у місті Харкові та Харківській області, виробничі бази філій і рухоме майно ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» були окуповані збройними силами Російської Федерації, на тимчасово окупованих територіях в Харківській області перебувало 8 філій та 20 виробничих баз, на яких розташовані адміністративні будівлі та техніка підприємства. Так в період з 24.02.2022, було пошкоджено 19 виробничих баз, що знаходяться на балансі ДП «Харківський облавтодор», розміщених в шести районах Харківської області. На 3 виробничих базах були повністю зруйновані 6 виробничих будівель. На теперішній час, після проведення деокупації територій Харківської області Збройними Силами України, комісією селищних та міських військових адміністрацій зафіксовані пошкодження і знищення нерухомого майна ДП «Хакрівський облавтодор» зі складанням відповідних актів, внаслідок військової агресії РФ. Згідно проведеної інвентаризації втрачених основних засобів та виробничих запасів, а також рухомого та нерухомого майна ДП «Харківський облавтодор» було встановлено, що розмір збитків, завданих російською федерацією ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», складає орієнтовно в сумі 124525,13 млн. грн. Під час воєнного стану на території України загальна кількість працівників апарату та філій ДП «Харківський облавтодор» становить 964 особи. На ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» покладено надзвичайно важливу для держави функцію забезпечення належного проїзду автомобільних доріг, які є частиною критичної інфраструктури України. А отже, безперебійна діяльність працівників і техніки ДП «Харківський облавтодор» та його структурних підрозділів (філій) забезпечує дотримання інтересів держави під час дії воєнного стану. Таким чином, під час воєнного стану в Україні, було зменшено виконання робіт підприємством, окуповані структурні підрозділи, виробничі потужності і, у зв`язку з чим, значно зменшені об`єми робіт, що виконуються підприємством, а також наявні суттєві збитки та зменшено прибуток ДП «Харківський облавтодор» внаслідок несплати грошових коштів за виконані роботи державного значення від замовників. При цьому, одразу після надходження перших коштів на рахунок відповідача за виконані ним роботи (на початку травня 2024 року), було здійснено повний розрахунок з позивачем.

Крім того, відповідач зазначив, що торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію РФ проти України та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-ого) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-ого) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). При цьому, вся територія Харківської міської територіальної громади, адміністративним центом якої є м. Харків (на території якого розташоване ДП «Харківський облавтодор»), в період з 24.02.2022 до 15.09.2022 перебувала в зоні активних бойових дій. Харківська міська територіальна громада досі перебуває в зоні, де існує високий ризик виникнення бойових дій. На підставі викладеного, відповідач зазначив, що фактично в повному обсязі відсутня будь-яка вина ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його посадових осіб у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку.

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , зазначила, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7/1 не є достатньою правовою підставою для звільнення від відповідальності за порушення норм трудового законодавства, оскільки сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. При цьому відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану. Доводи відповідача про наявність збитків, які він поніс за період окупації, на переконання позивача, є безпідставними, оскільки незрозумілим залишається причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженими виробничими базами, будівлями, які знаходяться на балансі відповідача, та позбавленням позивача права на своєчасну заробітну плату за сумлінно виконану роботу.

Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на скрутне матеріальне становище, як на правову підставу звільнення його від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, враховуючи правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18. Щодо долучених до відзиву виписок з банківських рахунків позивач зазначив, що відповідач має рахунки у трьох банківських установах: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «УКРГАЗБАНК», проте представник відповідача не надав жодної виписки з АТ КБ «ПриватБанк», де відкриті основні рахунки, на яких здійснюється активний рух коштів, свідчить про те, що представник відповідача керуючись недобросовісними мотивами, вибірково надає виписки з метою приховати наявність коштів, які посадові особи відповідача спрямовували на різні витрати, окрім виплати заробітної плати своїм працівникам, які сумлінно виконували свої обов`язки, щоб їх дійсно важливе, тим паче в умовах війни, підприємство працювало. Щодо виписки з АТ «УКРСИББАНК» за січень 2024, то відображає списання комісії по рахункам за користування банківськими послугами та стягнення коштів за виконавчим листом. Виписки з АТ «УКРСИББАНК» за лютий 2024, березень 2024 та квітень 2024 показують списання податків і зборів з лікарняних, при цьому, виписка за березень 2024 відображає перерахування відповідачем 04.03.2024 коштів у сумі 3500 грн. на поточний рахунок в АТ «УКРСИББАНК», що підтверджує наявність у відповідача рахунків в АТ КБ «ПриватБанк». Щодо виписки з АТ «УКРГАЗБАНК» за лютий 2024, то вона відображає невеликі суми, які списувались за комісії банку, інших виписок з АТ «УКРГАЗБАНК» відповідач не надав. Таким чином, відповідач, керуючись недобросовісними мотивами, надав до суду виписки вибірково і з тих банківських установ, де незначний рух коштів та які йому були вигідні на підтвердження своїх заперечень щодо позову. За таких обставин, на переконання позивача, відповідач не підтвердив відсутність коштів на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «УКРГАЗБАНК», тобто не довів що перебував у скрутному матеріальному становищі.

Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, витребувано у Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» (, адреса місцезнаходження: 61202, Харківська обл., місто Харків, вул. Ахсарова, будинок 2) наступні докази: 1) інформацію про те, чи було проведено з ОСОБА_1 у день її звільнення 17.06.2024 остаточний розрахунок по всім належним видам виплат. У разі нездійснення відповідних виплат, зазначити їх вид, розмір, та період виникнення; 2) інформацію про те, чи мали місце протягом 2024 року факти несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 ; 3) довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про збільшення позовних вимог у цивільній справі.

Відзиву на заяву про збільшення позовних вимог від відповідача не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Крім того, 03 вересня 2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій повідомила, що докази надання позивачу професійної правничої допомоги у справі № 638/14524/24 будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідач був належним чином повідомленим про судове засідання. Клопотань про відкладення судового засідання від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на посаду начальника відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту у порядку переведення із ДП «Харківський Дорсервіс» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» за домовленістю між керівниками підприємств на підставі Наказу № 24-ВК від 15.07.2002.

13.07.2004 ОСОБА_1 була переведена на посаду провідного бухгалтера-ревізора відділу правової, контрольно-ревізійної та кадрової роботи на підставі Наказу № 38/4-ВК від 13.07.2004.

05.01.2007 ОСОБА_1 була переведена на посаду виконуючого обов`язки начальника контрольно-ревізійного відділу на підставі Наказу № 1-ВК від 05.01.2007.

01.12.2008 ОСОБА_1 була призначена на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу на підставі Наказу № 43/1-ВК від 28.11.2008.

01.06.2011 ОСОБА_1 було переведено на посаду провідного бухгалтера-ревізора на підставі Наказу № 35-ВК від 30.05.2011.

18.05.2015 ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника відділу кадрів на підставі Наказу № 42-ВК від 18.05.2015.

18.07.2016 ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника відділу кадрової та адміністративної роботи на підставі Наказу № 30/1-ВК від 18.07.2016.

17.06.2024 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та Наказу № 31/ВК від 17.06.2024.

Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 та визнаються сторонами.

Відповідно до Наказу № 31/ВК від 17.06.2024 «Про звільнення Цяцьки Людмили» ОСОБА_1 , начальника відділу кадрової та адміністративної роботи ДП «Харківський облавтодор», 17 червня 2024 звільнено за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Пунктом другим вказаного Наказу головному бухгалтеру ОСОБА_3 доручено виплатити ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 16.07.2020 по 15.07.2021 - 6 календарних днів, за період роботи з 16.07.2021 по 15.07.2022 - 30 календарних днів, за період роботи з 16.07.2022 по 15.07.2023 30 календарних днів, за період роботи з 16.07.2023 по 31.12.2023-14 календарних днів та за період роботи з 01.01.2024 по 16.07.2024 - 14 календарних днів, всього 94 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Як зазначає позивач та визнається відповідачем, в день звільнення ОСОБА_1 , тобто 17.06.2024 роботодавець письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів.

12.07.2024 на банківський рахунок ОСОБА_1 від Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» надійшло зарахування грошових коштів у сумі 10000 грн. та зазначено «Заробітна плата за березень 2024».

19.07.2024 на банківський рахунок ОСОБА_1 від Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» надійшли зарахування грошових коштів, належних позивачу при звільненні, розділених на окремі зарахування заробітної плати за відповідний місяць: за березень 2024 - 10783 грн. 95 коп., квітень 2024 - 20983 грн. 43 коп., без зазначення місяця - 21223 грн. 26 коп., за червень 2024 - 119963 грн. 20 коп., що підтверджується скріншотами виписок руху коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 .

Вказані обставини також визнаються сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до Корінця розрахункового листа по заробітній платні за червень 2024 вихідна допомога нарахована та виплачена ОСОБА_1 у розмірі 57988 грн. 44 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

При цьому припинення трудового договору з підстав ч. 3 ст.38 КЗпП (внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) передбачає обов`язкову виплату вихідної допомоги у розмірі, передбаченому у колективному договорі, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП).

Зазначене право позивача на вихідну допомогу не оспорюється відповідачем та закріплено у Наказі № 31/ВК від 17.06.2024.

Розмір вихідної допомоги визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, про що зазначено у підп. є) п. 1 Розділу І Порядку №100.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата при визначенні вихідної допомоги при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена 17 червня 2024 року, то вихідну допомогу слід розраховувати з виплат за квітень 2024 року та травень 2024 року.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 100).

Згідно з п. 8 Розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Підсумовуючи, можна дійти висновку, що формула розрахунку суми виплати (ВП) має такий вигляд:

ВП = (ЗПф : РДф) х (РДсум : 2),

де ЗПФ зарплата за фактично відпрацьовані працівником робочі дні розрахункового періоду;

РДФ кількість фактично відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді;

РДсум сумарна кількість робочих днів за останні два календарні місяці за графіком роботи установи, організації.

Відповідно до розрахункової відомості заробітної плати за квітень 2024 року ОСОБА_1 має оклад - 13172 грн. 73 коп., основну надбавку - 6586 грн. 36 коп. та додаткову надбавку - 3951 грн. 82 коп., загальний розмір нарахованої заробітної плати 26394 грн. 20 коп.; фактично відпрацьовані дні -18.

Згідно із розрахунковою відомістю за травень 2024 року ОСОБА_1 має оклад -12600 грн. 00 коп., основну надбавку - 6300 грн. 00 коп. та додаткову надбавку - 3780 грн. 00 коп., загальний розмір нарахованої заробітної плати 26695 грн. 93 коп.; фактично відпрацьовані дні 18.

Отже, розмір вихідної допомоги у розмірі одного середнього заробітку за місяць (робочі дні) становить (ЗПф:РДф) х (РДсун : 2) = (46390 грн. 91 коп.: 36) х (36:2) = 1288 грн. 64 коп. х 18 = 23195 грн. 52 коп. Враховуючи, що Наказом № 31/ВК від 17.06.2024 передбачена вихідна допомога ОСОБА_1 при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку, тому розмір вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі тримісячного середнього заробітку складає 69586 грн. 56 коп.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 57988 грн. 44 коп., що підтверджується Корінцем розрахункового листа по заробітній платні за червень 2024 року.

Вказана обставина також визнається відповідачем та підтверджується довідкою відповідача, долученою до відзиву на позовну заяву. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву погодився, що ним було невірно розраховано вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1 , чим визнав позовні вимоги останньої про стягнення різниці між належною до виплати вихідною допомогою у розмірі 69586,56 грн та фактично виплаченою вихідною допомогою у розмірі 57998,44 грн, тобто про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 11598 грн. 12 коп.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи предмет та підстави позову, належність, допустимість, достовірність та повноту доказів на підтвердження обставин щодо заборгованості із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 11598 грн. 12 коп., відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 206 ЦПК України, суд не вбачає підстав не приймати визнання відповідачем цих, а тому приймає визнання відповідачем цих позовних вимог та ухвалює рішення про стягнення з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованості із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 11598 грн. 12 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є встановлення факту невиплати працівнику при звільненні усіх сум, що підлягали виплаті. При цьому подальше погашення, часткове погашення, тривалість такого погашення, види нарахувань, що підлягали виплаті при звільненні, на виникнення такого обов`язку виплати середнього заробітку не впливають.

Статтею 117 КЗпП України чітко визначений період нарахування середнього заробітку - за весь час затримки. До того ж законом не встановлено, що базою для такого нарахування є виключно невиплачена заробітна плата (посадовий оклад) колишнього працівника.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 225/4384/16-ц, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум - це триваюче правопорушення, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 359/3250/20 всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і відповідно до умов колективного договору. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц зазначено, що у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини.

Сторонами визнається і матеріалами справи не спростовано, що на час розгляду справи по суті відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, оскільки залишилася невиплаченою частина вихідної допомоги у розмірі 11598 грн. 12 коп.

Згідно з абз. 1, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Оскільки позивач звільнена 17 червня 2024 року, тому при розрахунок середнього заробітку позивача проводиться виходячи з виплат за квітень та травень 2024 року.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 складає: за квітень 2024 року - 26394 грн. 20 коп., за травень 2024 року - 26695 грн. 93 коп. (до вирахування податків і зборів).

Середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 судом визначено шляхом ділення загальної заробітної плати за квітень-травень 2024 року (46390,91 грн) на число відпрацьованих робочих днів відповідно до розрахункових листів (36 днів, по 18 днів у квітні та травні 2024 року), та встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати складає 1288,64 грн (до вирахування податків і зборів).

Таким чином, враховуючи, що позивач була звільнена 17 червня 2024 року та на час ухвалення рішення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, тому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з позивачем за період з 18.06.2024 до 25.09.2024 (день ухвалення рішення) становить 73452,48 грн., який визначений судом шляхом множення середньої заробітної плати за 1 день у розмірі 1288,64 грн. на кількість робочих днів затримки розрахунку по день ухвалення рішення у справі, тобто 57 днів (1288,64х57=73452,48).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Таким чином, тягар доказування наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», покладається саме на роботодавця, тобто відповідача у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, суд виходить з наступного.

Суд критично сприймає доводи відповідача про те, що у зв`язку з тимчасовою окупацією виробничих баз філій і рухомого майна ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а також внаслідок бойових дій, відповідачу Російською Федерацією завдано збитків на суму орієнтовно 124525013 грн (сто двадцять чотири мільйони п`ятсот двадцять п`ять тисяч тринадцять грн), оскільки з наданих відповідачем доказів не вбачається наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та позбавленням позивача права на своєчасну заробітну плату за сумлінно виконану роботу. При цьому, судом враховано, що, незважаючи на завдані підприємству збитки, воно продовжувало та продовжує до теперішнього здійснювати фінансово-господарську діяльність, виконувало свої функції та зобов`язання за цивільно-правовими договорами. Цю обставину також підтвердив відповідач у відзиві на позовну заяву.

Крім того, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасний розрахунок про звільненні з позивачем, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище підприємства, у зв`язку з чим ДП «Харківський облавтодор» неодноразово зверталося до основного замовника, Служби відновлення і розвитку інфраструктури у Харківській області, з проханням посприяти щодо сплати коштів за виконані підприємством роботи, що дало б змогу розрахуватися із заборгованістю по заробітній платі. Окрім цього, ДП «Харківський облавтодор» з аналогічним проханням зверталося до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, а також до Державної агенції відновлення та розвитку інфраструктури України. Про складну ситуацію з відсутністю можливості своєчасно здійснити розрахунки з працівниками підприємства відповідач також повідомляв Держпраці. На переконання відповідача, вказані обставини свідчать про те, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, які знаходилися поза волею відповідача.

На підтвердження скрутного майнового становища відповідачем надано наступні докази: Журнал-ордер р № 10, відповідно до якого станом на 12.06.2024 заборгованість ДП «Харківський облавтодор» по виплаті заробітної плати складає 4346707,99 грн, виписки з рахунків в АТ «УКРСИББАНК» та АТ «УКРГАЗБАНК».

Надаючи оцінку долученому відповідачем Журналу-ордеру р № 10, суд враховує, що він лише підтверджує наявність заборгованості ДП «Харківський облавтодор» по виплаті заробітної плати складає 4346707,99 грн, тобто неналежне виконання свого обов`язку перед працівниками щодо своєчасної та в повному розмірі виплати заробітної плати, проте не містить жодних відомостей про причини виникнення заборгованості, наявності чи відсутності вини відповідача у виникненні цієї заборгованості.

Надаючи оцінку випискам з банківських рахунків відповідача, судом враховано, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що повідомив, що має рахунки у трьох банківських установах: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «УКРГАЗБАНК», проте жодної виписки з АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем до позовної заяви не долучено, що свідчить про вибірковий характер долучених доказів, які не містять повної та достовірної інформації про фінансовий стан підприємства, а відтак вони не відповідають критерію достатності на підтвердження обставини, на яку посилається відповідач, а саме про скрутний майновий стан підприємства. Враховуючи недостатність наданих відповідачем доказів, суд позбавлений можливості об`єктивно та в повному обсязі оцінити фінансовий стан підприємства в період спірних правовідносин та встановити наявність обставин, які звільняють відповідача від відповідальності за порушення обов`язку здійснити остаточний розрахунок з позивачем в день звільнення.

При цьому, суд наголошує, що згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний подати докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати праці позивача. У разі неподання таких доказів, ризик негативних наслідків, лежить саме на відповідачеві, як на стороні, яка не подала відповідні докази та не довела наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що внаслідок скрутного матеріального становища ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», затримка розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 сталася не з вини підприємства та його посадових осіб, а внаслідок обставин непереборної сили, які знаходилися поза волею відповідача, оскільки такі доводи відповідача, всупереч вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ґрунтуються та не підтверджені належними, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними доказами.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, який є обов`язковим для врахування згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, навіть у разі доведення відповідачем цих обставин, не звільняють останнього від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Щодо посилань відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7/1, відповідно до якого введення на території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, є форс-мажорними обставинам, тобто обставин непереборної сили, а тому є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок з позивачем, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (постанова Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Важливо, що така позиція органу правосуддя зовсім не зводить нанівець принцип звільнення від доказування у разі існування загальновідомих фактів (ч. 3 ст. 82 ЦПК України), навпаки - вказує лише на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта правовідносин в конкретних умовах. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Проте, суд враховує, що зазначений лист не є правовою підставою для невиконання покладених на відповідача зобов`язань, і лише в сукупності з іншими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин у справі, що розглядається.

Таким чином, враховуючи ненадання відповідачем належних, допустимих та достовірних доказів того, що саме внаслідок військової агресії РФ проти України, відповідач не мав об`єктивної можливості виконати свій обов`язок щодо здійснення остаточного розрахунку з позивачкою в день її звільнення, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за затримку остаточного розрахунку з позивачем.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідач не надав доказів, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, частина працівників, керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану. Навпаки, судовим розглядом встановлено, що працівники, техніка та структурні підрозділи ДП «Харківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» безперебійно здійснювали свою діяльність, підприємство, незважаючи на введення воєнного стану та перебування в зоні можливих бойових дій, продовжувало та продовжує здійснювати фінансово-господарську діяльність.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за затримку остаточного розрахунку з позивачем на підставі ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з чим стягує з відповідача на користь позивача затримку за час остаточного розрахунку при звільненні за період з 18.06.2024 до 25.09.2024 (день ухвалення рішення) у розмірі 73452,48 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи ту обставину, що ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» визнало позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, за які позивач була звільнена від сплати судового збору, тому суд на підставі ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь 50% судового збору, який підлягав сплаті за цю позовну вимогу, тобто у розмірі 605,60 грн.

На час розгляду справи суд не вбачає підстав для вирішення питання про стягнення інших судових витрат (на професійну правничу допомогу), оскільки представником позивача було повідомлено, що докази надання позивачу професійної правничої допомоги у справі № 638/14524/24 будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , заборгованість із виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 11598,12 грн (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень 12 копійок).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 18 червня 2024 року до 25 вересня 2024 року у розмірі 73452,48 грн (сімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 48 копійок).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2024 року.

Суддя І.П. Латка