Справа № 758/1302/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить: припинити право власності на частку у нерухомому майні (вимога-1); присудити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належному йому частку у нерухомому майні у розмірі 128375,00 грн (вимога-2); присудити на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за належному йому частку у нерухомому майні у розмірі 128375,00 грн (вимога-3); визнати право власності за позивачем на частини у нерухомому майні, які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (вимога-4); вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 280,70 кв.м. Відповідачам належить на праві спільної часткової власності лише по 2,6/200 частин будинку, тобто фактично по 3.6 кв.м із загальної площі. Відповідачі не користуються вказаними площами, що належать їм на праві спільної часткової власності, за вказаною адресою не зареєстровані, не беруть участь в утриманні будинку. У 2020 році рішенням суду відмовлено у аналогічному позові у зв`язку із невірним визначенням вартості часток відповідачів та проти такої вартості виступала також відповідачі. У даному позові позивач провів оцінку та визначив вартість їх часток, що відповідають ринковій вартості. Відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог -1, -2, -3 у відповідності до ст. 365 ЦК України. Разом із тим, у разі припинення права власності на частки відповідачів просить визнати право власності на них за позивачем.

Відповідачами не подано до суду відзиви, які б містили заперечення на позов.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіна А. М.

Ухвалою суду від 09.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 24 січня 2024 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали.

Представником відповідача ОСОБА_3 неодноразово подались клопотання про відкладення судових засідань, які містяться у матеріалах справи.

У судовому засідання сторона позивача підтримала позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позові.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, а відтак, враховуючи що сторона позивача не заперечують проти вирішення справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного.

Суд установив, згідно з інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 18.10.2022 ПБ-2022 №1002 /а.с.12-13/, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований, зокрема, за наступними особами:

- 34/100 ч. за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 24.03.1994 р., № 5-1707;

- 1/8 ч. за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 30.05.2003 р., № 12-542;

- 6,7/100 ч. за ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 26.05.2003 р., № 6- 1796;

- 1/4 ч. за ВАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього на підставі договору дарування, посвідченого Авдієнком В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28.03.2007 р., № 1069;

- 1/8 ч. за ВАТ Трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього на підставі договору дарування, посвідченого Авдієнком В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.06.2007 р., № 1918;

- 2,6/200 ч. за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 03.10.2007 р., № 1-2061;

- 2,6/200 ч. за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 19.09.2007 р.,№1-1955;

- 67/1000 ч. за ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 01.07.2011 р., № 2-1535 та внесена до електронного реєстру прав власності на нерухоме майно .

Таким чином, відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить по 2,6/200 частки у спільному майні - будинку АДРЕСА_1 .

Позивач наводить аргументи про те, що частки відповідачів є незначними, вони не можуть бути виділені в натурі, оскільки замалі за площею, а також на те, що припинення права власності відповідачів на такі частки не завдасть шкоди інтересам відповідачів, адже вони не користуються своєю власністю, мали намір отримати компенсацію за свої частки, а тому просить припинити права власності на частки відповідачів з виплатою нею компенсації їхньої вартості та визнати за нею права власності на такі частки.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідачами не спростовані доказами твердження позивачки про те, що припинення права власності на частку у будинку не завдало б їм істотної шкоди за умови дотримання інших умов, дотримання яких вимагається статтею 365 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи питання про можливість припинення права власності відповідачів на їхнє майно, суд повинен вирішити питання про те, чи можливе виділення частки кожного з відповідачів в натурі, яку саме ринкову вартість мають спірні частки, та чи гарантувала позивачка, яка претендує на такі частки відповідачів, свою фінансову можливість компенсувати вартість часток відповідачам шляхом внесення коштів на депозитний рахунок суду.

Відповідно до висновку № 1602/17-42 від 23 серпня 2017 року, складеному на виконання ухвали суду від 08 грудня 2016 року у справі №758/5448/15-ц, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз ринкова вартість 2,6/200 частин будинку становить 128 375 грн. Виділення частки в натурі є технічно неможливим /а.с. 18-22/.

Позивачем на депозитний рахунок суду внесено по 128375,00 грн двома платежами з розрахунку компенсації часток кожному з відповідачів по 128375,00 грн /а.с. 94, 95/.

Попри те, суд критично оцінює висновок експерта від 23.08.2017№ 1602/17-42, з огляду на таке.

Суд відмічає, що суд роз`яснював стороні позивача їх цивільно-процесуальні права у відповідності до ст. ст. 43, 49 ЦПК України.

Стороною позивача не заявлено перед судом клопотання про призначення експертизи у цій справі щодо визначення ринкової вартості часток у праві власності відповідачів щодо спірного будинку станом на дату подання позову до суду чи розгляду справи у суді.

Висновок експерта від 23.08.2017 містить ринкову вартість 2,6/200 часток у праві спільної власності на житловий будинок станом на момент проведення експертиза, а саме 23.08.2017.

Відповідно до Національного стандарту № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440, який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна зазначено таке. Ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Отже, суд прийшов до переконання про те, що неможливо установити дійсну ринкову вартість 2,6/200 часток у праві спільної власності відповідачів у цій справі на момент подання позову до суду чи розгляду справи у суді, що унеможливлює визначити дійсну вартість часток відповідачів, та відповідно унеможливлює припинення права відповідачів на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, позивачем не доведена неможливість спільного користування спірною квартирою, оскільки доказів вчинення позивачу перешкод будь-ким в користуванні квартирою, чи доказів протиправних дій з боку відповідачів, суду не надано.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Відтак, суд прийшов переконання про те, що право позивача щодо позовних вимог-1, -2, -3 не підлягає захисту, адже не підтверджено належними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України.

Щодо позовної вимоги про визнання право власності за позивачем на частини у нерухомому майні, які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд відмічає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Отже, недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2023 (справа № 169/740/20).

Відтак суд прийшов до переконання про те, що оскільки у позовних вимогам про припинення права спільної власності відмовлено, а відтак позовна вимога-4 є передчасною, а тому у такій слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документом, який міститься у матеріалах справи, який необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український нафтопродукт» про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець