ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5941/24 Справа № 199/3265/23 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Заступника керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2024 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства "Ілліч-Агро Донбас" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на предмет витребування від ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, як власника, в силу ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:1190, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на вказану земельну ділянку, припинивши право оренди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 листопада 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чекідою О.І. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1190, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 34259416).

Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:1190) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами, тобто, номером та датою наказом № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку, розташованої на території Роздольненської сільської ради Великоновоселківського району Донецької області за межами населених пунктів.

Тобто, зміст наказу № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року, фактично прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1190.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.3-306/2-23 від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність та Наказом Головного управління у донецькій області від 19 липня 2019 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" відповідачеві такий дозвіл було надано. Проте, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 5368-СГ від 21 жовтня 2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області.

У подальшому, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_1 про затвердження проектної документації із надання у власність земельної ділянки, а наказ № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року було прийнято відносно іншої особи. Державою ніколи не ухвалювалося рішення про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1190, вона вибула з державної власності поза волею власника. Спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду відповідачеві ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» строком на 10 років на підставі договору оренди землі № 638 від 22 листопада 2019 року, який було укладено між відповідачами ОСОБА_1 і ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 34657899).

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1190 вибула з власності держави поза її волею, вона може бути витребувана від добросовісного набувача. За наявності орендних відносин між відповідачами скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1190 без судового рішення про припинення права оренди земельної ділянки неможливе.

Зазначав, що наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка мала б здійснити захист прав на земельні ділянки, а нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Нікольська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року у позові Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року, ухваленим з розгляду заяви представника відповідача ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про стягнення витрат на правничу допомогу, з Донецької обласної прокуратури на користь заявника стягнуто 3000 грн.

Не погодившись з рішеннями суду, Заступник керівника Донецької обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду від 26 березня 2024 року та додаткове рішення від 08 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нові рішення, якими позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у системі "ДОК ПРОФ" є тільки один Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4946-СГ від 02 жовтня 2019 року, а саме наказ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення", яким ОСОБА_2 затверджено такий проект землеустрою та надано безоплатно у власність земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Роздольненської сільської ради Великоновосілсківського району Донецької області за межами населених пунктів, з кадастровим номером :05:000:1190. Крім того, факт ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки підтверджується відсутністю у неї наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з чим наступний наказ про надання земельної ділянки у власність не міг існувати. Вказував, що відповідач ОСОБА_1 не довела, що нею отримувалась земельна ділянка, як і не довела правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку, чому суд першої інстанції не надав правової оцінки.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції засновував рішення на припущеннях, зокрема, не обґрунтовано, яким чином різні за змістом та правовою природою копії наказу про надання земельної ділянки у власність як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 можуть бути доказом існування обох наказів, коли наказ щодо ОСОБА_1 є підробленим, виходячи з того, що замість підпису в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області міститься засвідчення невідомої особи та накази з одним номером, датою та посекундною відміткою на штрих-коді фізично не можуть існувати.

Зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що існує наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №5368-СГ від 21 жовтня 2019 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", який прийнято за розглядом заяви ОСОБА_1 від 02 жовтня 2019 року, як і не взято до уваги, що усі реєстраційні дії у період з 19 листопада 2019 року по 21 листопада 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1190, вчинено вже після прийняття наказу про відмову ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки у власність. На думку апелянта, за цей час, маючи можливість дізнатись про прийняте негативне рішення, могли бути вчинені незаконні дії, спрямовані на фізичне відтворення неіснуючих наказів, нанесення штрих-кодів, зокрема, за допомогою комп`ютерної техніки, з метою вчинення подальших незаконних реєстраційних дій.

Апелянт також зазначає, що з метою доведення своїх позовних вимог, в судовому засіданні суду першої інстанції подав паперову копію електронного документу - наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року за №4946-СГ з системи електронного документообігу органів Держгеокадастру "ДОК ПРОФ", яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою та надано у безоплатну власність іншу земельну ділянку з іншим кадастровим номером, що вважає оригіналом документу. Також стверджує, що інших наказів за цим номером та від зазначеної дати в системі "ДОК ПРОФ" немає, що суд першої інстанції до уваги не взяв, безпідставно відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Також вважав незаконним додаткове рішення суду першої інстанції від 08 квітня 2024 року.

03 липня 2024 року ДП "Ілліч-Агро Донбас" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", скориставшись своїм правом, передбаченим ст 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувало, що прокурор, не дочекавшись закінчення розслідування за відкритими кримінальними провадженнями, в яких встановлюється факт підробки наказу від 02 жовтня 2019 року за №4946-СГ, передчасно подав позов, спираючись на вже існуючу в прокуратурі Донецької області судову практику, намагаючись довести свою позицію, не зібравши достатні та належні докази та не дослідивши усіх обставин справи, у тому числі щодо дій, які вчиняв державний орган. Зазначало, що реєстрація права власності на підставі засвідченої копії наказу №4946-СГ від 02 жовтня 2019 року не суперечила чинному законодавству, і тим більше не є доказом підробки. Звертало увагу, що ОСОБА_1 отримала право власності на земельну ділянку на підставі документів, які видав уповноважений на те державний орган, та не мала підстав для сумнівів у законності отримання земельної ділянки. Вказувало, що право власності як і право користування є непорушним.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №3398-СГ від 19 липня 2019 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року було затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1190, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

Водночас, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 5368-СГ від 21 жовтня 2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :03:000:1190 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність.

Рішенням приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. від 19 листопада 2019 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1190, площею 2,0000 га було зареєстровано за ОСОБА_1

22 листопада 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 638, за умовами якого остання передала ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1190 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років.

Рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області Корнілова Н.О. від 13 грудня 2019 року право оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 22 листопада 2019 року, зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (номер запису про інше речове право 34657899).

ДП «Ілліч-Агро Донбас» 13 квітня 2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національно поліції України та СБУ у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратили доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, відомості про що були внесені до ЄРДР за №0001220.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із презумпції правомірності набуття права власності та із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували підробку документів, на підставі яких ОСОБА_1 було надано земельну ділянку у власність та здійснено державну реєстрацію на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 стаття 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.

Правовою підставою для державної реєстрації 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1190 площею 2,0000 га за ОСОБА_1 був наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4946-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Звертаючись до суду із позовом прокурор наголошував на тому, що державними органами не приймалося рішення щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1190 у власність ОСОБА_1 , а наказ під № 4946-СГ від 02 жовтня 2019 року було прийнято відносно іншої особи та іншої земельної ділянки.

Як зазначалось вище, матеріали справи містять дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року, зареєстровані під одним номером № 4946-СГ від 02 жовтня 2020 року та мають різний зміст.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, не доводить недійсність якогось із цих документів.

З наданих копій зазначеного наказу вбачається, що обидва вони видані Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області в м.Маріуполі за підписом в.о.начальника Дениса Тазієва та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття на печатному тексті в обох текстах дописані ручкою.

На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (02 жовтня 2019 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (ч. 4 ст. 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 28 січня 2021 року, за наказом №26-ОТГ від 28 січня 2021 року, розпорядження спірною земельною ділянкою здійснюється Нікольською селищною радою Нікольського району Донецької області.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробним чи визнаний недійсним не надано апелянтом як в суді першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що саме наказ від 02 жовтня 2019 року за №4946/-СГ, виданий на ім`я ОСОБА_2 , який наданий прокуратурою суду першої інстанції, є оригіналом та саме він міститься в електронній системі "ДОК ПРОФ", колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки апелянтом не спростовано, що наказ, виданий на ім`я ОСОБА_1 відсутній в зазначеній системі, враховуючи наявність штрих-коду з датою та номером його видачі, та має ознаки підробленості.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, викладені в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 373/1810/16-ц (провадження № 61-13700св19), де вказано, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 139/997/21 (провадження № 61-12898св22), наведеній в касаційній скарзі, зазначено, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Отже, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції не врахував наведені заявником висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, адже не встановлено обставин, що Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області не розглядало питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4946-СГ. Тому такі доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не може прийняти.

Також колегія суддів наголошує, що нормами Земельного кодексу встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації.

Присвоєння кадастрового номера це обов`язкова складова процесу приватизації, оформлення прав власності, врегулювання договірних відносин, що здійснюється шляхом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності за заявою особи, яка оформлює технічну документацію на відповідну земельну ділянку.

В наказі про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_1 , і ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь того ж дня. Таким чином лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробним чи недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням ст. 328 ЗК України та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Посилання апелянта на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1190 за ОСОБА_1 , була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Процедура державної реєстрації земельної ділянки визначена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051).

Пункт 110 Порядку № 1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пунктом 112 Порядку № 1051).

Пунктом 113 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Колегія суддів, не приймаючи доводи апелянта до уваги, відзначає, що, хоча матеріали справи і містять роздрукований із системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ» наказ Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 02 жовтня 2020 року № 4946-СГ, виданий на ім`я ОСОБА_2 і іншим змістом, однак він не спростовує затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1190, площею 2,0 га, сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області та не підтверджує підроблення такого документа.

Суд першої інстанції вірно виснував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:1190, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1

Безпідставними є доводи апеляційної скарги і про те, що суд першої інстанції встановив суттєві обставини на підставі недопустимих доказів, а саме припущеннях, адже, заявляючи позовні вимоги та обґрунтовуючи їх підробкою наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 02 жовтня 2019 року за №4946-СГ, саме позивач засновувався на таких припущеннях, які не підтверджені належними доказами, як то вироком у кримінальній справі, де встановлено таке підроблення цього документу, тощо.

Колегія суддів також зазначає, що інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :03:000:1190, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Тотожні висновки з аналогічного спору зробив Верховний Суд у своїй постанові від 06 серпня 2024 року у справі №205/2120/23, які колегією суддів і застосовані, в силу вимог ст. 263 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Також постановлено з додержанням вимог закону додаткове рішення суду першої інстанції від від 08 квітня 2024 року.

Так, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, 02 квітня 2024 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до суду з заявою, в якій просило в стягнути з Донецької обласної прокуратури на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн (т.2 а.с.43-46).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, відповідач надав суду копію Договору про надання правової допомоги №23Д095317 від 14 лютого 2023 року, Додаткову угоду №4 від 29.05.2023 до Договору про надання правової допомоги №23Д095317 від 14 лютого 2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги на представлення інтересів відповідача в суді адвокатом Сіріньок О.М., акт прийому-передачі наданих послуг від 26.03.2024, платіжну інструкцію №282 від 28.03.2024.

Суд першої інстанції також вірно з`ясував, що, виходячи з переліку послуг, викладених у акті прийому-передачі наданих послуг від 26.03.2024 року, адвокатом надані послуги - представництво інтересів в суді першої інстанції (вивчення матеріалів справи, правовий аналіз ситуації, підготовка відзиву на позовну заяву, складання та направлення адвокатських запитів, підготовка письмових пояснень, представництво відповідача в судових засіданнях) у справі № 199/3181/23, вартість 5000 грн.

Однак відзив на позовну заяву підписано не адвокатом Сіріньок О.М., а директором ДП «Ілліч-Агро Донбас» Мазуренком Р.Л., що вірно судом першої інстанції не було розцінене як виконання правової допомоги саме адвокатом Сіріньок О.М. у вигляді підготовки відзиву на позов, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення даної заяви відповідача та стягнення з позивача на його користь правової допомоги в сумі 3000 грн.

Отже, розглядаючи спір по суті позовних вимог, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, так і додаткове рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Донецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна